OM LJUNGBRÄNNING FÖR SKOGSKULTUR. HR 
B. Äldre åsikter om ljungbränningens förhållande till återväxt 
och skogskultur. 
Vid ljungbränningen dödas så godt som undantagslöst alla småträd 
och trädplantor på brandfältet; på fält, som periodiskt ljungbrännas, 
kan därför ingen själfsådd uppväxa. En ljungbrand kan därjämte tack 
vare olämplig eller rent af samvetslös anläggning, bristande tillsyn, till- 
stötande blåst, m. fl. omständigheter, blifva svår att begränsa, i hvilket 
fall det lössläppta elementet ofta nog dragit härjande fram i angränsande 
skog och trädplanteringar. Ljungbränning och skogskultur ha redan af 
dessa skäl kommit att stå som hart när oförmedlade motsatser, och allt- 
sedan de första försöken att återbörda skogen åt de kala ljungvidderna 
begynte, har nitet för skogsodlingen vanligen gått hand i hand med 
kampen mot ljungbränningen. 
Lika själfklart som det är, att ljungbrand under nyssnämnda om- 
ständigheter blir fördärflig för skogsväxten, lika vanskligt kan det vara 
att uttala ett bestämdt omdöme om bränningens skada eller nytta för 
en efter branden följande skogskultur. 
Vill man beakta de åsikter, som framkommit härom eller öfverhuf- 
vudtaget rörande brännings inflytande på markbördigheten, gör man enligt 
mitt förmenande blott en skyldig rättvisa åt erfarenheten, om man går 
tillbaka ända till 1700- och det tidigare 1800-talets ekonomer, hvilka 
själfva hade tillfälle att se denna brandkultur i dess fulla flor och att snart 
sagdt allestädes iakttaga verkningarna af densamma. Då nästan hvarje 
författare i landt- och skogshushållning från denna tid tagit ståndpunkt 
i brandfrågan, få vi nöja oss med en axplockning ur deras — för öfrigt 
ganska stridiga — åsikter härom. 
En god representant för läran att all bränning vore af ondo är 
HÄRLEMAN. På sid. 15—24 i 2:dra delen af sin förutnämnda Dag-Bok 
söker han visa, att bränningen förstör alla de tre ämnesgrupper: »salt, 
olja och jord», hvilka enligt tidens uppfattning voro behöfliga för väx- 
ternas näring, och längre fram (sid. 206—213) upptager han till veder- 
läggning punkt för punkt alla de praktiska skäl »af något värde», som 
han hört anföras till förmån för svedjandet. Äfven H. måste medgifva 
»at de förbrände trän, buskar och matjord utgöra en i förstone lös och 
lätt aska, hvaruti säden såsom nog hetta och de Alcaliska och andra 
salt tålande, frodigt växer och mognar, hvaruti äfven björkens och aspens 
flyktiga och fina frön kunna fästa sig, samt at en del gräsfrö deruti 
också stanna och at de på et år eller annat med liknelse af någon 
