OM LJUNGBRÄNNING FÖR SKOGSKULTUR, ri 
något binda sig. Bland kort ljung torde skogssådd utan synnerlig olä- 
genhet af densammas närvaro kunna företagas, då dervid borde vinnas 
den fördelen, att ljungen bibehåller fukt för fröets groning och till en 
början skyddar plantan mot torka och häftiga vindar. — — Ett gam- 
malt förfaringssätt är att blanda skogsfrön tillsammans med säd, samt 
utså och nedmylla detta samtidigt, hvaraf vackra plantbestånd vanligen 
erhållas. Säden bör då ej afskäras för nära jordytan. — —> 
Att hedbränning i vissa former icke vore skadlig utan t. o. m. gagne- 
lig, samt att den under iakttagande af nödig försiktighet icke heller be- 
höfde blifva farlig för omgifningarna, ansåg jämväl den kommitté, som 
1881 afgaf sitt betänkande rörande en ny hedbrands-lag i Danmark'. Om 
bränning af rotstående ljung — den form af hedbränning, som numera 
nästan uteslutande har intresse för svenska förhållanden — yttrade kom- 
mitterade bl. a. ungefär följande: Bränningen kan utan svårighet utfö- 
ras året om, äfven på vinterhalfåret, blott ljungen är torr, t. ex. efter 
några dagars blåst. Man bör å andra sidan icke bränna vid mycket 
torr väderlek, då elden kan förstöra torfven, och i fall af tillstötande 
blåst, bli svår att begränsa. Ej heller bör man bränna vid barfrost, då 
elden ej kan hejdas genom kringplöjning eller påkastning af jord. Om 
markberedning afses efter branden, bör denna ske omedelbart därefter, 
så att den starkt gödande askan ej går förlorad. Sker ljungbränningen 
med iakttagande af nyssnämnda försiktighetsmått och tändningen blott 
sker vid läsidan, är, säger kommittén, bränningen alldeles ofarlig. T. o. m. 
en större areal kan brännas under loppet af några få timmar, hvadan 
brännaren alltid bör vara i stånd att välja lämplig väderlek för arbetet. 
Det brandfria bälte, som i hvarje fall bör begränsa ett brandfält, behöf- 
ver ej vara mera än 6 alnar bredt. 
Samtidig med Gybergs och danska hedbrandskommitténs uttalanden 
är E. HEMBERGS uppsats »Ljunhghed eller skog» i Tidskrift f. Skogshus- 
hållning, årg. 9, 1881. Bortseende från de nationalekonomiska frågor, 
som bilda hufvudparten af den intressanta uppsatsen, ha vi här endast 
att beröra H:s ställning till ljungbränningen, i hvilken han tydligtvis sett 
öfvervägande skadeverkningar. »Tänkom oss», heter det å sid. 75 af 
nyssnämnda uppsats,» ett under försommaren arbrändt ljungfalt svart och 
ödsligt, öfversålladt med kolade qvistar och ljusgrå fläckar af förbränd 
ljungmylla. Elden har här således förtärt icke blott sjelfva växttäcket, 
utan äfven en stor del af det tunna, af naturen under många år mödo- 
samt hopade matjordslagret. Hade denna växtmylla, som ju utgör vil- 
! Kommitté-medlemmarna voro: BorcH, E. DALGAS, FEIERSKOU, KrRARUP, N. Mol 
RITZEN, I. SONDERGAARD och VALEUR. Deras åsikt om olika former af hedbränning åter 
finnas i »Motiver etc.», sid. 29—37, Hedeselskabets Tidskrift, 2 Aarg. 1881, 
