127 EDVARD WIBECK. 
koret för hvarje lokals nutida och kommande fruktbarhet, fått ostörd 
sönderdelas, så skulle endast så stor mängd oorganiska ämnen, som 
motsvarar ljungvegetationens ettåriga affall, blifvit löst. Men genom 
bränningen göras alla salter, som förefinnas i humustäcket, på en gång 
lösliga, hvarigenom en ända till 8 gånger större lösning af dessa, växter- 
nas enda näringsämne ur jorden, plötsligt åstadkommes.>» — Härefter 
skildras hur marken, efter att under några få års tid ha burit en af den 
tillfälliga askgödningen framkallad efemerisk gräs- och örtvegetation, ånyo 
täckes af ljung, som nu likväl är »urståndsatt att fullkomligt skyla mar- 
ken för sol och vind, eller att finna villkoren för sin fulla trefnad på 
denna genom svedjningen utarmade jordfläck.> — — 
Helt motsatta erfarenheter rörande ljungbränningen ha på allra se- 
naste tiden också framlagts af C. B. CHRISTOFFERSSON i en upppsats 
Om skodsodling å ljungryar», Skogsvårdsfören. Tidskrift 1906 samt af 
C. A. HOLLGREN i ett par artiklar »Skogsförhållandena å sydvästra 
Sveriges ljunghedar», i Skogvaktaren 1906 och 1907. 
Under det att den förre, med praktisk erfarenhet hufvudsakligen 
från Sunnerbo i Småland, funnit lämpligt att i stor utsträckning ljung- 
bränna marken för skogssådd, och detta i synnerhet på mager jordmån, 
där bränningen i hög grad visat sig befordra såväl det blifvande bestån- 
dets täthet som tillväxthastighet, anser den senare, liksom Hemberg, att 
ljungbränningen i Halland endast skadar och utarmar. »Det afbrända 
myllagret», heter det i sistnämnda uppsats, »— —-— har förlorat en be- 
tydlig anpart af sin organiska halt, allt kväfve och den fuktighet, som 
de vattenhållande, i ljungen växande mossorna kvarhållit, har med mos- 
sans förbränning försvunnit; området har med ett ord för lång tid 
framåt gjorts oemottagligt för skogsvegetation. — — — Ett fortsatt 
upprepande af bränningarne har därför visat sig hafva till följd en så 
stark uttorkning och utmagring af marken, att skogsfröen ej kunna gro 
och plantorna ej spira, hvartill äfven väsentligt bidragit uppkomsten af 
de starkt vattenafdunstande gräsen å brandytorna.» — — — »Griper jag 
mig an med total skogsodling af tall å ljungmarkerna, kan jag använda 
så väl sådd som plantering med 1 å 2-åriga plantor. Är marken af- 
bränd och torr, är sådden vansklig, enär den af solen upphettade 
sanden omintetgör groningen och de små hjärtbladsplantorna torka 
bort: — — 
Hur dessa skenbart så motsägande, och likväl hvar för sig kanske 
fullt riktiga observationer kunna bringas in under gemensamma synpunk- 
ter, skall längre fram visäs. 
(fortsättning i nästa häfte.) 
