SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT. FACKAFDELNINGEN IOITE I: 
LITTERATUR. 
Skogsbotanik. 
MUNCH, E.: Versuche iiber Baumkrankheiten. (Naturw. Zeitschr. fär 
Forst- u. Landwirtschaft, 8. Jahrg., Heft 8 & 9, Stuttgart 1910.) 
Föreliggande arbete innehåller resultaten af en del infektionsförsök med 
svampar, hvilka alla äro kända som skadegörare på löfträdens ved och bark. 
Ympförsöken, som påbörjades 1906, omfattade ett roo-tal träd och företogos 
hufvudsakligen på bok, i mindre utsträckning på hästkastanj, poppel och några 
andra trädslag. För infektion begagnades 25 olika svamparter, däraf flera, 
om hvilka man hittills antagit, att de endast uppträdde som saprofyter. Det 
oaktadt hade alla försök så när som på tvenne (båda med svampar, som fram- 
kalla blåyta) positivt resultat. De som parasiter kända svamparnas grupp 
måste sålunda efter dessa försök ytterligare tillökas med några arter. 
Undersökningen gick emellertid icke ut på att konstatera detta faktum, dess 
hufvuduppgift var en helt annan. Det gällde nämligen att fastställa de all- 
männa lagar, efter hvilka svampmycelen sprida sig i trädens stammar. Den 
härutinnan gifna framställningen grundar sig på ett detaljstudium af infektio- 
ner med endast 7 följande arter: Schizophvllum commune, Slereum purpureum, 
hirsutum och rugosum, Polyporus igmarius och fomentarius samt Collybia ve- 
lutipes. 
Från det borrhål i stammen, i hvilket smittoämnet införts, spred sig mycelet i 
allmänhet endast uppåt och nedåt, däremot så godt som icke alls i radiär riktning, 
och endast helt obetydligt åt sidorna. Allt efter som mycelet växte fram 
och dödade veden, bildades en brun strimma, hvilken således noga följde 
vedfibrerna 1 deras längdförlopp. Den starkaste tillväxten visade svampen i 
de inre delarna af splinten, barken angreps icke, och äfven de yngsta års- 
ringarna voro motståndskraftiga. Helt olika resultat gåfvo emellertid några 
försök med de båda fnöskesvamparna, Polvporus fomentarius och igni rus samt 
med Stereum purpureum och rugosum. I de åsyftade fallen angrep mycelet äfven 
barken och dödade denna i stor utsträckning samt spred sig i öfrigt äfven 
starkt åt sidorna i veden. — Rötornas utvecklingsförlopp åskädliggöres genom 
goda bilder af tvär- och längdsektioner af infekterade stammar. 
Omedelbart efter infektionen visade mycelet en oväntadt stor tillväxt- 
hastighet. Redan efter 3 månader hade exempelvis Stereum purpureum ut- 
bredt sig på en sträcka af 128 cm. och efter 3 år hade samma svamp genom- 
trängt ända till 2,1: m. af stammen. Detta fall synes emellertid ha varit täm- 
ligen ensamt i sitt slag. Försöken med de andra svamparterna hade icke 
samma resultat. Den till en början hastiga tillväxten upphörde här snart, 
och efter 3 år hade mycelen icke eller endast föga nått utöfver de gränser, 
som de uppnådde redan efter 3 månader. Att svamparna under sin första 
utveckling växa så hastigt förklaras däraf, att luft från infektionsstället inträngt i 
