20" LITTERATUR. 
TUBEUF, C. von: Aufklärung der Erscheinung der Fichten=Hexen= 
besen. Ein Beitrag zur Provenienzfrage. (Naturw. Zeitschr. fär 
Forst- u. Landwirtschaft, 8. Jahrg., 7. Hft., Stuttgart 1910). 
— Vererbung der Hexenbesen. (1. c. 12. Hft.) 
Genom ofvanstående tvenne uppsatser lämnas en högst intressant förkla- 
ring af de till sin uppkomst och natur hittills mycket ofullständigt kända häx- 
kvastarna hos barrträden. 
År 1907 erhöll förf. en häxkvast på gran af klotrund form och med en 
diameter af omkring 45 cm. Denna häxkvast var försedd med ett stort antal 
kottar — ett i och för sig sällsynt fall — och dessa innehöllo grobara frön. 
De från dem uppväxande granplantorna voro till största delen af normal typ, 
men ett mindre antal utvecklade sig direkt till små tätgrenade och häxkvast- 
liknande buskar. Till hvilken procent dessa afvikande individ uppstodo kunde 
dock icke utredas. Af de nu fyraåriga klotgranarna meddelas i den senare 
uppsatsen tvenne mycket intressanta bilder. De äro ännu af obetydlig stor- 
lek, mellan 10 och 14 cm. höga, under det att de normalt vuxna ha en höjd 
af intill 40 em. Mellan dessa tvenne plantkategorier uppträdde äfven flera 
olika öfvergångstyper. 
Som ett resultat af denna upptäckt följer naturligtvis, att man måste 
öfvergifva den tanken, att häxkvastar hos granen af ifrågavarande slag skulle 
förorsakas af något parasitärt angrepp, de måste tvärtom betraktas som språng- 
vis (genom knoppmutation) uppkomna och ha ärftliga egenskaper. Förf. anser 
sig därför berättigad att draga den slutsatsen, att det icke finnes någon principiell 
åtskillnad mellan på normalt utbildade träd sittande häxkvastar och individ, 
som i sin helhet äro af mer eller mindre utpräglad häxkvastnatur; många 
olika sådana äro som bekant redan beskrifna under olika namn, såsom klot- 
gran, pelarformig gran o. s. v. Spontant uppträdande granar af dessa typer 
äro därför sannolikt afkomlingar från häxkvastar, som blifvit kottebärande. 
Resultatet i detta specialfall med granen anser förf. med största sanno- 
likhet äfven kunna utsträckas till att gälla för häxkvastar hos tall och lärk- 
träd och i öfrigt äfven för sådana hos andra trädslag, hvilkas uppkomst man 
icke kan tillskrifva parasitära orsaker. 
T. LecG. 
Skogszoologi. 
TRÄGÅRDH, IL: Lärkträdsmalen (Coleophora laricella Hörn.) — (Entomo- 
logisk Tidskr., hft. 4, Uppsala 1910). 
Lärkträden i Stockholms omgifningar ha under de senare åren varit rätt 
hårdt angripna af larven till lärkträdsmalen. Den lilla fjärilen har gråbruna 
framvingar samt mörkgråa bakvingar. Flygtiden infaller i förra hälften af 
juni månad, och äggen läggas på de nyss utvuxna barren. Den nykläckta 
larven äter sig direkt genom äggskalet in i barret och lefver inuti detta till 
midten af september. Den afskär då af det urätna barrets hvitaktiga hud en 
säck till passande längd och kryper därefter, innesluten i denna säck, öfver 
till andra barr, hvilka urätas på samma sätt som det första. Då barren börja 
att affalla på hösten, gå larverna ut på grenarna och spinna där fast sig i 
små grupper 1 grenvinklarna och öfvervintra på detta sätt. Vid löfsprickningen 
