LITTERATUR 2AD 
följande vår ge de sig åter ut på de utväxande späda barren och angripa 
dessa. I senare hälften af maj äro larverna fullvuxna och gå då ned mellan 
barren att förpuppa sig. 
Lärkträdsmalen är hos oss observerad från Skåne, Blekinge, Västergötland, 
Stockholm och Västerbotten, men förekommer sannolikt öfverallt, där lärkträd 
planterats. Den skada, som den förorsakar, kan understundom bli så svär, 
att mindre träd duka under efter ett angrepp. Något verksamt utrotnings- 
medel känner man emellertid ej. Larverna äro ju redan genom sitt lefnads- 
sätt synnerligen väl skyddade. Bland naturliga fiender nämnas fåglar (bofin- 
kar, löfsångare och mesar) samt parasitsteklar; af undersökta puppor voro 
20-—25 24 angripna af parasitsteklar. 
SLBGS 
"TRAGARDH, I: Röda tallstekeln (Lophvyrus sertifer GEOFFR.) — (Entomolo- 
gisk Tidskr., hft. 4, Uppsala 1910). 
Röda tallstekeln har sedan 1908 ånyo uppträdt förhärjande i skilda trak- 
ter af vårt land. — Denna för våra skogsmän synnerligen väl bekanta skade- 
görare å tallen beskrifves och för dess utveckling och vanor redogöres. 
Aggen läggas på årsskottens barr i september, och då larverna följande vår 
kläckas, angripa de omedelbart barren. Larverna sitta samman i täta klun- 
gor och förtära 1 vanliga fall endast barr, tillhörande den generation, på hvilka 
äggen lades. Om de på grund af näringsbrist tvingas att angripa äfven de 
utväxande ärsskotten, hvilket dock är mindre vanligt, så duka tallarna under. 
En verklig fara för skogen bli larverna, då de uppträda i sådana mängder, 
att de kaläta hela områden och därefter förflytta sig till nya bestånd för att 
kasta sig öfver dessa. Man måste då råda till ett energiskt bekämpande af 
angreppet. Detta sker bäst genom att omgifva det härjade området med 
branta diken, i hvilka larverna vid sina vandringar störta ned och lätt kunna 
dödas. Eller ock rekommenderas, att, om markens beskaffenhet lägger hinder 
1 vägen för dikens gräfvande, omgärda de angripna bestånden med rader af 
tätt lagda friska tallgrenar; larverna gå då upp i dessa och kunna därefter 
insamlas och förgöras. Ar härjningen icke af allt för omfattande art kunna 
larverna aflägsnas genom att nedskakas och uppsamlas i korgar eller på dukar. 
Man har äfven, om de angripna tallarna ej äro för höga, med godt resultat 
betjänat sig af den metoden att med tumvantar af skinn klämma sönder lar 
verna — i strandplanteringar 1 Pommern oskadliggjordes på detta sätt om- 
kring 9 millioner larver vid ett tillfälle; äfven besprutningar med fotogen- 
emulsion (1 kg. grönsåpa, 15 1. vatten, 10 1. fotogen) ha i visst fall visat 
sig verksamma. 
Naturliga fiender ha tallstekellarverna många bland både fåglar och fyr- 
fotadjur (råttor, ekorrar) samt äfven bland parasitsteklarna. Hvad dessa se- 
rare beträffar, så ha dock de tills dato gjorda observationerna gifvit vid handen, 
att de icke spela den afgörande roll för stoppandet af en härjning, som man 
velat tro. Den funna infektionsprocenten är nämligen alldeles för otillräck- 
lig, för att en härjning enbart på denna väg skall bringas till att upphöra. 
T. LBG. 
