OM LJUNGBRÄNNING FÖR SKOGSKULTUR. mar 
sådan förekommit, jämte markens och det understa vegetationstäckets då- 
varande fuktighetsförhållanden samt den däraf betingade fullständighet, 
hvarmed ljungstånd, mosstäcke och eventuellt äfven det öfversta myll- 
lagret blifvit brända. För rad- och rutsådderna saknas oftast uppgift om 
en så pass viktig sak som den storlek resp. bredd, till hvilken rutor 
och rader blifvit upptagna. Att just på ljunghedarna med deras i regel 
så täta och höga risbestånd en variation i berörda hänsende skall ha 
stor betydelse för de unga trädplantornas utveckling, är lätt att förstå, 
ett faktiskt exempel därpå gifver försöksytan n:o 133, afd. 11 b och IV. 
Såsom förut påpekats, lämna protokollen öfver ytorna på Gallåsen ingen 
upplysning om, huruvida björkfrö öfverhufvud taget blifvit användt i 
dessa sådder, likaså saknas uppgift om viktiga detaljer i anläggningen 
afi parcellerna TI, IV, V, och IX. 
Som tydligt framgår af Domänstyrelsens promemoria, afsåg denna, 
att kultursättet för 7 af de föreskrifna 8 parcellerna skulle blifva det- 
samma på samtliga försöksfält inom de olika reviren, blott beträffande 
den 8:de parcellen lämnades full frihet i valet af kulturmetod. Hur 
olika motsvarande parceller icke desto mindre blifvit behandlade på de 
olika försöksfälten, har redan visats i den speciella redogörelsen öfver 
dessa. Sunnerbo- och Gallås-ytorna ljungbrändes samma år som de 
kultiverades, Tölö-ytorna året förut. Endast på ytorna i Sunnerbo har 
tall- och granfröet, såsom väl varit Domänstyrelsens mening, å alla par- 
celler utsåtts hopblandadt; på Toölö-ytorna ha i rad- och rutsådderna 
tall-, gran- och björkfröet antingen utsätts hvar för sig eller i olika kom- 
binationer i alternerande rader och å Gallåsens försöksfält, slutligen, har 
fröet af tall och gran, möjligen med undantag af afd. 11, IV och V, hållits 
i sär icke allenast i de rad- och rutsådda, utan äfven i de bredsådda par- 
cellerna, hvarigenom de sistnämnda kommit att uppdelas i tvenne helt skilda 
underafdelningar. Af mindre betydelse gentemot dessa grundväsentliga 
olikheter i ytornas anläggningssätt är den något varierande tolkning, 
som äfven gifvits åt föreskriften om en utförlig specificering af kultur- 
kostnaderna, hvarigenom ej ens dessa kunna direkt jämföras på de olika 
revirens kulturfält, åtminstone ej Tölö-fältets med de öfriga. 
De som ha någon erfarenhet om den tidsödande noggrannhet vid 
valet af plats, samt det pinsamma öfvervakande af arbetets alla detaljer, 
som verkligen kräfves för att en försöksyta skall blifva alltigenom korrekt, 
— d. v. s. fri från sådana felkällor, som kunna sammanfattas under be- 
nämningen »tillfälliga anläggningsfel», och hvilka endast med svårighet 
sedermera kunna bortelimineras ur de resultat, som afläsas på ytan — 
inse lätt, att försökskulturerna måste brista ansenligt i dessa stycken. 
Som vi sett, ha sålunda afd. V—VIII samt en mindre del af afd. i, alla 
