747 EDVARD WIBECK. 
å yta n:o 131, en från ytans öfriga parceller betydligt afvikande jord- 
mån. Ett dylikt fel är ganska ursäktligt, då ju ofta nog en alldeles 
likartad ljungvegetation täcker vidt skilda markslag. Likaså förstår man, 
att en skogsman haft svårt att, såsom likväl i detta fall bort ske, 
aflägsna de unga själfsådda tallar, hvilka talrikt förekommit och del- 
vis ännu förekomma på flera parceller till ytorna n:o 131, 132 och 
19, och som med åren i form af spärrvuxna »vargar» betydligt skadat 
det yngre kulturbeståndet. Lättare borde det ha varit, att undvika de 
ur räknesynpunkt besvärliga arealer, som uppkommit genom ofta nog 
betydliga afvikelser från räta vinklar och bestämda sidomått på par- 
cellerna, hvilket gjort, att i vissa fall t. ex. parceller om 0,44, 0,46, 0,48, 
0,49 eller 0,52 hektar erhållits i stället för de åsyftade, o,5o hektar stora. 
Ännu vanligare äro afvikelserna från de i Domänstyrelsens promemoria 
föreskrifna kulturförbanden, hvilka anläggningsfel liksom de förutnämnda 
arealfelen alldeles synas undgått anläggarnas uppmärksamhet; i proto- 
kollen öfver dessa kulturförsök uppgifvas sålunda väl de bestämda för- 
banden vara använda, ehuru granskningen på marken, såsom noterna till 
den speciella beskrifningen öfver parcellerna samt tabellen å sid. 99 visa, 
nästan genomgående röjt andra förband. Slutligen kan anmärkas, att 
det varit af vikt att försöksfälten åtminstone under de första 10 åren 
hållits helt fredade för betning, hvilket blott varit fallet med Sunnerbo- 
ytorna, på de öfriga är i regel hvarje uppkommen björk misshandlad af 
rådjur och beteskreatur. 
Innan några slutsatser dragas af försökskulturerna, bör vidare erinras 
om, att ljunghed, ljungmark etc. äro mycket omfattande begrepp, i 
det att under dessa benämningar kunna inbegripas platser, som förutom 
ljungtäcket ha föga eller intet gemensamt. Som i synnerhet SCHAGER 
nyligen visat, kan ljungen hölja så godt som hvarje slag af våra lösa 
jordarter. Vidare äro de egendomligheter i afseende på växttäckets detalj- 
sammansättning och jordmånens beskaffenhet, som vid en viss tidpunkt 
karaktärisera en ljunghed, ingalunda beständigt bundna vid denna plats. 
Som både SCHOTTE, NILSSON och SCHAGER närmare utvecklat, äro de 
olika former af ljunghed, hvilka beskrifvits under namn af björnmoss- 
rika, lafrika, mossrika hedar etc. i allmänhet blott att betrakta såsom 
olika stadier af samma utvecklingslinje. Öfverblicka vi större tidrymder, 
finna vi, att mången plats, som nu bär ljung, förr varit odlingsmark 
eller burit skog, ofta af våra mest fordrande trädslag, och stora arealer 
nuvarande ljungmark skulle påtagligen enbart genom naturens egna åt- 
göranden småningom skogklädas och markens egenart ändras. Ljung- 
hedens betingelser för skogsbörd växla alltså mycket, icke blott med 
platsen, utan jämväl med tiden. 
