pt 
OM LJUNGBRÄNNING FÖR SKOGSKULTUR. So 
»björnmossrik ljunghed». Enligt uppgift skonades de svagaste fläckarna 
i ljungtäcket vid bränningen, hvilket dock ej hindrar att de brända par- 
cellerna V—VIII såtillvida fortfarande bära prägel af branden, att klock- 
ljung och tufvor af Leucobryum här förekomma mera talrikt än på andra 
afdelningar af försöksfältet. Det vill synas, som om de upprepade tidi- 
gare bränningarna så försvagat denna mark, att redan en jämförelsevis 
lindrig, förnyad bränning blifvit till skada för skogskulturen. Som fel- 
aktigt måste betecknas, att ytorna fingo ligga obesådda ett helt år efter 
branden', hvarigenom de värdefulla salterna i askan hunno lösas och 
bortföras, förrän de kunde tillgodogöras af plantorna. 
Gallås-ytorna blefvo sannolikt brända omedelbart före kulturen, som 
ägde rum den 8 maj 1889. Man kan förmoda, att branden här varit 
häftig”. Ännu alltjämt förefinnes nämligen en liten, men fullt märkbar 
skillnad i vegetationen på de brända och obrända parcellerna; de förra 
ha något kortare och luckigare ljung, svagare bottentäcke med inbland- 
ning af brännmossor samt möjligen också något rikligare klockljung än 
de icke ljungbrända ytorna. Tallbeståndets underlägsenhet på de brända 
ytorna torde i detta fall bero därpå, att branden tagit alltför hårdt. 
En fullständig förståelse af de verkningar, som bränningen i olika 
fall kan ha, förutsätter nödvändigt både omfattande och subtila under- 
sökningar om markens kemiska och fysikaliska beskaffenhet samt dess 
lägre svamp- och bakterielif såväl före som efter branden, undersök- 
ningar alltså som i föreliggande fall helt naturligt icke kunnat åstadkom- 
mas. Resultaten af försökskulturerna, iakttagelser på åtskilliga äldre 
såväl som yngre brandfält i Småland, Halland och Västergötland, ljung- 
brandslitteraturens vittnesbörd samt slutligen muntliga och skriftliga upp- 
lysningar af personer”, som haft stor praktisk erfarenhet af för skogs- 
kultur utförda ljungbränningar inom Sunnerbo härad af Småland, har 
ledt till den uppfattning, som i det följande företrädes. 
Verkan af en ljungbränning är i högsta grad beroende af den styrka, 
hvarmed branden angriper substratet, resp. den tidpunkt, vid hvilken 
den äger rum. De flesta ljungbränningar, frivilliga såväl som ofrivilliga, 
inträffa under tiden mars—augusti, dock så, att de förra i allmänhet 
utföras under våren och försommaren och, som det vill synas, ofta tidi- 
! Anmärkas bör dock, att detta skett i full öfverensstämmelse med promemorian för 
ytornas anläggning. 
> Ett protokoll af den 21 aug. 1889 upplyser att branden af våda öfvergick äfven en 
under föregående år kultiverad parcell (afd. II), i hvars ställe en ny fick anläggas. 
> De åsyftade personerna äro jägmästare C. B. CHRISTOFFERSSON, kronojägaren i 
Ljungby bevakningstrakt, C. G. PETTERSSON, samt bevakaren på Nöttja kronopark, J 
ANDERSSON 1 Balkarp, till hvilka författaren står i stor tacksamhetsskuld för upplysningar af 
mångahanda slag. 
