86F EDVARD WIBECK. 
risk att bryta upp, om det skyddande vegetationstäcket borttoges, och 
på mycket grund, s. k. »skarp» mark, som behöfver all den beskuggning 
och det växtaffall den kan få. Tvifvelaktigt synes det ock vara, om 
man öfverhufvudtaget med fördel kan bränna på ljungmark, som saknar 
Ur Statens Skogsförsöksanstalts samlingar. Fot. förf., september 1908. 
Fig. 29. Ljungstånd från mark afbränd tidigt på våren 1907 med 1—2 vegetationsperioder 
gamla stubbskott. Ljungstån !en från samma brandfält, som återgifves i fig. I och 28. 
Tommaryd i Hinneryds s:n, Småland. 
Heidekraut von Boden, der Anfang des Frihlings 1907 gebrannt ist, mit zahlreichen 1—2 Vegetationsperioden 
alten Stumpfsprossen. Standort das in Fig. 1 und 28 abgebildete Feld. 
bottenvegetation eller där denna — i motsats till de Hylocomium-rika 
(= mossrika) ljunghedarna, som dock bilda den öfvervägande majorite- 
ten — hufvudsakligen består af lafvar och s. k. brännmossor. Att värdet 
af bränning äfven blir mindre och i vissa fall kan slå öfver till skada 
på fuktig mark skall närmare belysas på tal om starkare former af ljung- 
bränning. 
