OM LJUNGBRÄNNING FÖR SKOGSKULTUR. Of 
Vid 1,5; m:s []-förband motsvara 50, 70 och 150 frön pr ruta ungefär 
resp. 1, 1,, och 3 kg. pr hektar. 
Att man ej får vara för njugg med fröet, utan söka få upp flere, 
om också ej många ungträd pr ruta, inses också af en annan sak, hvarom 
kulturerna gifva upplysning, nämligen att de i ungdomen »härskande>» 
träden vida mer än sina »medhärskande», d. v. s. något efterblifna likar, 
äro utsatta för toppskador af olika slag. Skadeinsekter, fåglar som slå 
till i topparna, och kanska också vissa skadliga atmosfäriska inflytelser, 
allt detta i förening drabbar företrädesvis de toppar, som skjuta högst 
upp i beståndet. De förväxande träden blifva härigenom i så stor ut- 
sträckning toppskadade, att detta t. ex. flerestädes tager sig uttryck i 
tab. I—VI, hvarest sista 3-årsperiodens höjdtillväxt i många fall visar 
sig vara mindre i de allra gröfsta stamklasserna än i de något klenare. 
Framtidsträden, de bästa i den blifvande mogna skogen, äro alltså ej 
att söka i ungbeståndens förväxande individer, utan en eller annan grof- 
leksklass under dessa. Man bör därför se till, att också ett skäligt antal 
»medhärskande» träd fås upp i kulturen, en omständighet, som ej får 
förbises, när utsädets storlek skall bestämmas, eller när t. ex. i vissa fall 
valet kan stå mellan sådd och plantering. 
De hufvudsakligaste resultaten af tallsådderna kunna sammanfattas 
sålunda. På mossrik ljungmark å ordinär grusbotten är en ljungbrän- 
ning. som ej sträcker sig till själfva marken, af stor fördel. Den ökar 
det blifvande beståndets tillväxt i yngre år samt sparar både frö och 
markberedningsarbete. På lös sandjord och föga jordtäckt klippmark är 
bränning icke att tillråda, ej heller på ljunghed, som saknar bottentäcke 
af vanliga skogsmossor (Hylocomiwm, Dicranum etc.). 
Bredsådd utan lWjungbränning växer långsamt upp: efter bränning 
kan den blifva god. men kräfver i hvarje fall ett alltför stort utsäde för 
att ställa sig ekonomisk. Radsådd ger på obränd mark relativt flere 
plantor än rutsådd samt drifver alltid beståndet till större höjdtillväxt, 
men kräfver mera arbete, större totalt utsäde samt tidigare och omsorgs- 
fullare beståndsvård än rutsådd. Endast på lös mark, där man ej kan 
bränna och hvarest ränderna kunna upptagas genom arbetsbesparande 
metoder, t. ex. genom plöjning, kunna radsåddens fördelar tänkas öfver- 
väga dess nackdelar gentemot rutsådden. Som praktiken redan för länge 
sedan hunnit häfda, visa ock försökskulturerna att rutsådd med markbe- 
redning är den metod, som i de flesta fall lyckligast förenar ett godt re- 
sultat med möjligast låga kulturkostnader. På obränd mark böra rutorna 
vara stora, t. ex. Y, kv.-meter, i 1,5 ä& 2m:s förband och frömängden 
— af försöksytorna att döma — 70—150 frön pr ruta. På bränd mark 
