OM TJUNGBRANNING FOR SKOGSKULTUR,. 99" 
Kulturförsöken gifva icke något enhetligt svar, huruvida ljung- 
bränningen höjer eller sänker granfröets trädprocent. Under det att denna 
år 1908 på Sunnerbo-ytorna å ljungbrända parceller var i medeltal 0,52 
och 0,87 mot 0,15 och 0,22 på icke brända, visade Tölö- och Gallås- 
ytorna ett omvändt förhållande med resp. 0,09 och 0,13 mot 0,24 och 
0,23. Tämligen afgjordt antyda däremot kulturerna, att ljungbränningen 
minskar granplantornas förmåga af utveckling. Knappast en enda af de 
ljungbrända afdelningarna kan uppvisa gran af högre grofleksklass, hvar- 
emot ett antal större granar finnas på de flesta obrända parcellerna af 
ytorna n:o 131, 132 och 19. Att ingen enda parcell på yta n:o 133, 
Tölöfältet, hvarest all mark ända till några få år före ytornas anlägg- 
ning blifvit periodiskt ljungbränd, förmått frambringa större granar, är 
blott ett skenbart undantag, som ytterligare bekräftar denna regel. Det 
är mycket troligt, att afverkningen och ljunghedsarealens starka ökning 
i södra och västra Sverige under 1600-, 1700- och delvis ända in på 
1800-talet samt framför allt bruket att ljungbränna varit det väsentligaste 
hindret för granens utbredning öfver dessa nejder, och alldeles uteslutet 
är det icke, att granen genom dessa förhållanden flerestädes vid västkusten 
drifvits tillbaka från ett större, tidigare utbredningsomiåde, ett förhållande 
som beträffande Tölö socken i Halland påvisats i HESSELMANS och 
SCHOTTES förutnämnda uppsats. 
Granens förhållande vid sådd å ljungmark kan sammanfattas sålunda: 
Vid lika stort utsäde ger granen på ljungmark blott en bråkdel så många 
plantor som tall. De flesta granarne utvecklas icke, utan stanna på ett 
starkt undertryckt stadium, hvarur blott ett litet fåtal förr eller senare 
utträder. Dessa tillväxa sedan normalt, d. v. s. hastigare än tallen. 
Ljungbränning före sådden ökar hindren för granens utveckling. 
Som förut nämnts, få inga af våra slutsatser anses såsom fullt ge- 
nerella. Förf. har sålunda å Ingetorps kronopark i Bohuslän haft till- 
fälle se en äldre rutsådd med 2 delar tall och 1 del gran, enligt upp- 
gift utförd åren 1873—74 på gammal ljungmark, men hvarest granen 
icke desto mindre på smärre fläckar, nämligen i sluttningar eller sänkor 
med synnerligen god och något fuktig jord nått en fullt klanderfri ut- 
veckling. Den har här t. o. m. somligstädes kunnat helt dominera bestån- 
det, hvilket efter gallring fått utseende af rent granbestånd. Å andra 
sidan förekommer i samma kultur platser, där i stället tallen blifvit ensamt 
härskande. Mellan dessa ytterlighetstyper finner man alla öfvergångar, 
större delen af kulturen är emellertid nu tallskog med insprängda goda 
granar samt svag inblandning af underväxande gran. 
Från gransådd på ljungmark kan i allmänhet afrådas, helst om man 
afser att erhålla rent bestånd. Önskar man åter med hänsyn till fram- 
