OM LJUNGBRÄNNING FÖR SKOGSKULTUR. 1017 
Af intresse är den kolossala skillnaden mellan afd. 133: 111 a och b. 
Jämförelsen mellan dessa visar sanningen af det bekanta faktum, att 
björkfröet ej bör nedkrattas. Den svaga björkinblandningen på ytorna 
synes för öfrigt i så hög grad vara påverkad af yttre åverkan och andra 
tillfälligheter, att några andra slutsatser öfver kulturmetoder etc. ej kunna . 
göras med stöd af försöksfälten. 
För slutsatser om björkens tillväxtförhållanden äro vi hänvisade till 
Sunnerbo-ytorna, n:o 131 och 132, enär endast dessa varit fredade för 
betning '. Som tab. I och II visar, ha de flesta björkarna stannat i lägsta 
grofleksklassen, hvilket dock i motsats till förhållandet med granen, 
tyckes bero mindre af jordmånshinder än af tallbeståndets och ljungens 
rent undertryckande verkan på björken. De få björkar, som undsluppit 
detta tryck och yttre tillfälliga skador, växa raskt och ha, liksom granen, 
i regel större höjd än tall af samma grofleksklass. 
Det är helt naturligt att på ljungmark, där djuren få leta efter snart 
sagdt hvarje grönt strå, äfven de unga löfträden blifva mycket utsatta 
för afbetning. Så har ock i hög grad varit fallet med björken på Tölö- 
och Gallås-ytorna, framför allt på den förra. Björken har här genom 
betning genomgaende hållits nere på slystadiet, och ofta ha björkindivi- 
derna därigenom tagit form af låga kvastliknande skottsamlingar. I 
betraktande af den skillnad, som helst på försommaren förefinnes mellan 
bladens beskaffenhet hos de båda björkarterna, 6. verrucosa och B. 
odorata, är det ganska förklarligt, att den senare skall vara mera efter- 
sökt af beteskreaturen än den förra. Intressant är emellertid att finna, 
att detta förhållande här rent af kan illustreras i siffror. I tab. III och 
IV, hvarest i kolumnerna för trädens längd i olika grofleksklasser masur- 
och glasbjörk antecknats hvar för sig, finner man att i lägsta grofleks- 
klassen — d. v. s. den, som mest löper risk vid betning — trädläng- 
den nästan genomgående varit kortare för glas- än för masurbjörk. På 
Tölö-fältet förhålla sig dessa längder i medeltal som 0,54 m. till 0,67 m., 
på Gallås-fältet som 0,70 m. till 1,,3 m. Äfven skador af annat slag 
drabba ofta den glesa björkväxten på ljungmark, så t. ex. voro bladen 
på många björkar å Tölö kronopark starkt gnagda af stekellarver till- 
hörande släktet Czmbex. 
Hvad försökskulturerna visat angående björkens förhållande vid 
sådd på ljungmark kan sammanfattas sålunda: Utsådt tillsammans med 
tallfrö, ger björkfröet blott en ringa plantmängd, som dock förhållandevis 
betydligt ökas efter ljungbränning. De plantor, som ej duka under af 
t Äfven här har betesfreden ej varit fullständig, då rådjur, älgar och harar alltid kunnat 
inkomma på ytorna samt, beträffande fältet n:o 131, på senare tiden, då hägnaden legat 
pedruttnad, äfven tamkreatur. 
