I 125 FR. LOVÉN. 
träffande det brukningssätt, som inom vårt land kan för tall användas, säger 
Björkman, att »blädning visserligen mindre lämpar sig för den ljusbehöfvande 
tallen än för den skuggfördragande granen», men tillägger dock: »Betraktas 
landet i dess helhet med inbegrepp af de norra orterna, befinnes tvärtom, 
att blädning, oaktadt trakthuggningens företräde i vissa hänseenden, fortfa- 
rande måste användas i största delen af våra skogar. Denna blädning får 
dock ej vara den hittills brukliga, planlösa, utan en efter ändamålsenliga 
grunder fotad.» 
C. G. HOLMERZ säger i sin handbok (1879): »Tallen hör till de ljus- 
behöfvande trädslagen, synnerligast då hon förekommer på torr och dålig 
mark. På frisk och kraftig samt tillräckligt djup jordmån kan hon dock tåla 
tämligen stark beskuggning och repa sig efter densamma, om hon småningom 
friställes. Man bör därför icke i otid röja bort den mindre kraftiga åter- 
växt, som uppkommit under det gamla beståndet. Fullkomligt undertryckta 
plantor, hvilka hafva låg och gänglig stam, långa och smala, från toppen 
rätt utgående, grenar med svag barrklädnad, borttagas däremot alltid.» 
Finnen A. G. BLoOMQUIST säger i sin goda monografi öfver tallen (1881): 
» Vid afverkning af gammal skog bör man därför icke bibehålla en förhan- 
denvarande underväxt af tall, utan bör totalt bortrensa densamma. Den un- 
derväxt, som i de flesta fall uppkommer under utglesnad tallskog, kan vis- 
serligen fortväxa ganska länge eller i tiotal år, dess utseende kan på ställen, 
där tillgången af ljus var något större, till och med vara ganska fördelak- 
tigt, med regelbundna, om än smala toppskott på en fin och gänglig stam, 
hvarå de nedersta kvistkransarna torkat, men om dylik återväxt friställes, in- 
träffar i de flesta fall, att de torka eller upphöra växa, eller utbreda sig i 
kvistar, eller åter börja växa i höjden, dock utbildande en förkrympt, kortväxt 
stam. Ett mycket stort fel begås därför allmänt vid afverkningen af våra 
barrskogar däruti, att oduglig återväxt af tall kvarlämnas. En tallplanta eller 
telning, som en gång växt i undertryck, kan således aldrig mera utveckla 
sig normalt eller till ett träd af de dimensioner, man annars vore berättigad 
att fordra af en viss ståndort. Till följd af tallens nyss skildrade egenska- 
per anser man allmänt inom forstvetenskapen blädning vara skadlig för detta 
trädslag och oförenlig med dess natur. På frisk och bördig jordmån lider 
tallen icke i lika hög grad af beskuggning som på torr och mager, hvarför 
man på mark af förstnämnda beskaffenhet ofta kan begagna sig af under- 
växten. Man tror sig dock hafva funnit, att tallen i norden föredrager något 
mera beskuggning än i mellersta Europa.» — »Tallens ljusbehof är så stort, 
att den icke ens kan fördraga sidoskuggning. Då vid afverkningen af ett 
hygge större telningar eller ungträd, äfven af friskt och lofvande utseende 
förekomma på platsen, böra de borttagas, så irrationellt detta än kan före- 
falla den oinvigde, ty såväl emellan dylika som i deras närhet kan på sin 
höjd en undertryckt och oduglig plantskog uppkomma, äfven om försprånget 
i ålder icke är större än 10 till 15 år. Ännu mindre kan det ifrågakomma 
att i 20—>30-årig tallskog fylla smärre luckor och hål genom att dit så eller 
plantera samma trädslag. Enligt hvad jag efter omsorgsfulla undersökningar 
kunnat finna, sträcker sig sidobeskuggningens inverkan i stort taget så längt, 
att det icke kan lyckas att i ett 20—30-årigt bestånd uppdraga små grup- 
per af detta trädslag på mindre yta än !/. tunnland eller 8 å 9 ar.» »Detta 
är sålunda minimiytan för ungskogs uppdragande inom 20—30-årig tallskog. 
