DE UNDERTRYCKTA BARRTRADENS UTVECKLINGSMOJLIGHETER, I gr 
I medelålders och äldre tallskog erhålles ej heller frisk och god äterväxt på 
mindre årshygge än !/, tunnland eller 12 å 13 ar.» 
Dessa trenne handböcker ansågos innehålla, hvad man visste om tallens 
förmåga att repa sig efter undertryckning. Några större inlägg i frågan läto 
ej på länge afhöra sig, ehuru åtskilliga häntydningar sedan dess förekommit 
1 flera skrifter. 
Så säges härom 1 den officiella skriften »Om Norrbottens skogar» (1886), 
författad af C. G. HOoLMERZ och TH. ÖRTENBLAD följande: 
»Under tallplantans första år är höjdtillväxten ringa; men under gynn- 
samma förhållanden ökas den snart, så att årsskotten redan hos s5-åriga plan- 
tor kunna uppgå till 2 å 3 dm. Detta är likväl mindre vanligt, emedan 
flera förhållanden bidraga att undertrycka plantans tillväxt. I detta afseende 
äro torka och snötryck de värsta fienderna. Först då plantan erhållit den 
stadga, att stammen icke böjes af snön, är hon tryggad. Under för åter- 
växten gynnsamma förhållanden har tallplantan vid 10 års ålder, då hon van- 
ligen nått 1 meters höjd, bestått striden mot snötryck och torka. Under 
ogynnsamma förhållanden däremot kämpar hon förgäfves under flera årtion- 
den, och höjdtillväxten nedbringas i otrolig grad. Hela plantans yttre an- 
tyder dvärgens karakter. Sådana dvärgartade plantor äro mycket allmänna i 
Norrbottens glesa tallmoar. Vid första påseendet synas de visserligen icke 
vara så svaga, utan de bättre af dem kunna genom sina 5 å 6 barrbärande 
årsskott lätt framkalla en förhoppning om framtida täta skogsbestånd, men 
af dessa plantor blir intet.» — »Bland de träd, vi för undersökning låtit 
fälla, har endast ett fåtal visat denna svaga tillväxt i ungdomen, och dessa 
hafva därjämte utan undantag tillhört beståndets sämre del. Själfmant fram- 
träder därför den tanken, att i händelse dessa dvärgartade plantor utväxa till 
träd, tillväxten äfven framgent blir svag. Så har det visat sig att utveck- 
lingen från stubbhöjd till brösthöjd kräft från 20 till 50 år och från bröst- 
höjd till 6,5; meters höjd 100 å 150 år. Någon växtlig skog kan man så- 
lunda i allmänhet icke vänta af dessa plantor, hvarför ock från dem upp- 
komna träd betraktats som abnorma och uteslutits från våra beräkningar om 
tallens tillväxt.» 
Liknande undersökningar hafva af ÖRTENBLAD verkställts i Norrlands 
öfriga län samt Dalarna, och förhållandena där afveko ej väsentligt 
från de i Norrbotten rådande. 
Vi skola dock i det följande se, att ganska många procent af de 
träd, som af nämnda författare upptagits till undersökning, uppkommit 
af träd, som med skäl kunna kallas mer eller mindre undertryckta. 
Innan jag ingår till en närmare redogörelse härför, vill jag framlägga de 
resultat, hvartill jag vid ungefär samma tider kommit genom mina un- 
dersökningar härom i Värmland och Dalarna. Vid de undersökningar, 
som jag under åren 1887—90 verkställde rörande tallens tillväxt å 1200 
timmerträd i Värmland (tab. 1), iakttog jag att omkring 130 stycken eller 
11 9 varit i roten mycket senväxta under 30 å 50 år. De kunna alla 
återfinnas i tab. I af mitt arbete »tallens och granens tillväxt i Värm- 
land>. En del af dem repade sig, innan de nått 6 å 7 meters höjd, 
