DE UNDERTRYCKTA BARRTRÄDENS UTVECKLINGSMOJLIGHETER,. 1197 
Träden af de två lägsta klasserna visade sålunda i Dalarna knappt 
så stor diametertillväxt för sista årtiondet som de två gröfre klasserna, 
hvilket är i strid mot den normala tillväxtlagen. Anledningen till de 
förras dåliga tillväxt var dels att de voro för gamla och troligen af 
samma ålder som de gröfre och varit af dem behärskade i minst 100 
år, dels att de före och till och med efter de gröfres utblädning stodo 
alltför tätt och dels slutligen att inom tallbestånden gran ingick i ganska 
stor blandning. Naturligtvis funnos bland dem en del träd, som dels 
voro yngre och växt normalt eller haft förmåga att något öka sin dia- 
meter efter friställningen, men flertalet hade växt synnerligt dåligt och 
i många fall användt 40 å 50 år på sista tummen, hvarigenom medel- 
ökningen blef så dålig. Den gröfsta klassen (10”) visade dock ganska 
normal tillväxt. Utljusningen hade kommit för sent, så att de mindre 
grofleksklasserna ej förmått reagera därför. 
Af samma skäl, som ofvan angifvits, hade ingen ungskog kommit 
upp mellan de tätt stående äldre träden. Det var sålunda en tröstlös 
bild, som dessa dimensionshuggna skogar visade. Visserligen var kanske 
jordmånen under medelgod och läget öfver hafvet ganska högt, men 
detta kan ej vara de enda orsakerna till den dåliga tillväxten. 
För att skaffa mig visshet om, huruvida samma olägenheter, som 
ofvan skildrats, äfven förefunnos i Norrland, företog jag en resa dit år 
1901. Hvad jag där såg, sammanfattade jag i en broschyr, som under 
titeln »en blixttur genom Öster- och Vesterbotten» influtit i mitt ut- 
gifna arbete >»I skogsfrågan», hvarur följande yttrande må anföras: 
» Tallen tycktes i Norrbottens län, i de trakter åtminstone, som jag be- 
sökte, ganska lätt föryngra sig samt äga förmåga att med ganska bibe- 
hållen höjdtillväxt växa under eller mellan öfverbeståndet. Detta torde 
bero därpå att den, i följd af sommarljusets intensitet och långvarighet 
samt af de glest ställda, med mindre utbredd krona än söderut försedda, 
moderträden, 1 själfva verket kommer under saftströmningen och till- 
växttiden i åtnjutande af mera ljus än i södra landet. Äfvenledes må 
särskildt framhållas, att ringa eller ingen blandning af gran förefinnes 
inom de äldre bestånden, hvarigenom de svagare, mellanstående tallarna 
äro befriade från den starka beskuggning, som denna trädart skulle 
hafva förorsakat.» »Skogen på de närmast Norrbotten liggande milen 
inom Västerbottens län skiljde sig ej synnerligen märkbart från de norr- 
bottniska. Därefter börjar granen alltmera tilltaga för att omsider blifva 
förhärskande till stort förfång för tailen. Bestånden bestodo ofta af 
björk och gran. Man frågade sig ofta, t. ex. i vidsträckta trakter kring 
stationerna Bastuträsk och Åsträsk, hvarthän all tallskog tagit vägen? 
Längre söderut i länet uppträder den dock åter mera allmänt t. ex 
