1347 FR. LOVÉN. 
till fullt dugliga timmerträd på jämförelsevis kort tid. Visserligen hafva 
ju alla skogskarlar den sanna uppfattningen, att detta trädslag på långt 
när ej har samma utvecklingsförmåga efter längre tids beskuggning som 
granen, men i vissa fall synas dock möjligheter föreligga äfven för tallen, 
hvartill dock med all säkerhet god jordmån, jämförelsevis ung ålder och 
riktig behandling äro villkoren.» 
Frågan kan därför sägas ej vara till fullo utredd och är nog ej 
heller lätt att i sin allmänhet besvara, ty många olika omständigheter 
kunna inverka på det speciella fallet. För skogsvårdsstyrelserna inom 
landet, som hafva skyldighet att.fatta beslut i hvarje fall, och för do- 
maren är en tillfredsställande utredning häraf både nyttig och nödvändig.» 
»Rätta forum för denna viktiga utredning synes böra vara den af 
statsmakterna tillsatta forstliga försöksanstalten.» | 
»Med mitt inlägg i frågan hoppas jag hafva uttryckt mig så, att 
ingen skogsägare skall däraf känna sig lockad att behandla sina ung- 
skogar på det nyss skildrade blädningssättet. Tvärtom vill jag på det 
högsta varna därför, ty skogarna kunna lätt däraf taga obotlig skada 
och göra det äfven i de flesta fall». 
För egen del har jag aldrig vid utöfning af mitt skogskall velat 
underkasta de växtliga, medelålders tallskogarna dylika vågsamma för- 
sök, utan har haft och har ännu den öfvertygelsen att likåldriga skogar, 
uppkomna genom trakthuggning och väl skötta med lämpliga hjälp- 
gallringar, ljushuggningar samt fröträdsställningar, i de flesta fall gifva 
både det mesta, tekniskt bästa och mest ekonomiska utbytet. Där likväl 
denna behandlingsform af en eller annan tvingande anledning, såsom 
t. ex. i Norrland, ej kan införas, kan tallskogen mycket väl behandlas 
med en lämplig blädningsform, hvarvid dock noggrant aktgifvande på 
trädartens oafvisliga behof af ljus är nödigt, om normal tillväxt skall 
kunna påräknas. 
Att i allmänhet å hyggen kvarlämna tallplantor, som under längre 
tid vuxit under äldre skog, i förhoppning att däraf erhålla ett blifvande 
dugligt skogsbestånd, är alls ej att förorda. Om de kvarlämnas, breda 
de dock sällan ut sig så mycket att de väsentligt skada den uppspirande 
ungskogen, vare sig den uppkommit genom själfsådd eller skogsodling. 
De blifva i regel efter den, när några tiotal år passerat, eller ock ansluter 
sig i bästa fall en del af dem till den uppväxande ungskogen. I bläd- 
ningsskogar, där dylika plantor uppvuxit, torde de bättre af dem små- 
ningom kunna uppväxa till träd. Luckan får dock ej vara för liten, om 
den skall kunna fyllas med dugliga plantor och bör hafva en ytvidd af 
minst 5 a 10 ar, om ej huggning af skog kring rutan blir senast om 10 
år nödvändig, för att lämna plantorna mera ljus. 
