1407 FR. LOVÉN. 
att jordmånen å dessa trakter varit för gran vida lämpligare än å de mera 
aflägsna trakter, som blädats. Äfven hos granen iakttaga vi, att de 
undertryckta träden vid och efter 50 år i rotstockens topp öka sin dia- 
meter med större tal än de normala träden. 
Jag har äfven rörande granens tillväxt i nedre Dalarna, sökt ur E. 
NORMELLIS förut omnämnda bok framleta några siffror, hvilka härmed 
meddelas i och för jämförelse med värmländska förhållanden: 
Medelstockens diameter 
Växtlighet Träd Ålder Rotstockens Ålder Tid för RTR Mo 
: (mm.) i topp vid år: 
ar - längd groflek i topp höjdtillv. 
dm. å å 
cm. år år 10 50 80 
NOLMAL So sasse 688 114 62 21,9 sj 42 54 180 280 
UndertryCktnss ses. ss 62 148 59 21,6 96 52 22 128 180 
Sema a medeltal 750 17 62 210 74 43 51 - 176 224 
På grund af dylika iakttagelser sade jag i » Tallens och granens till- 
växt i Värmland» (sid. 19), där jag infört 12 af de undertryckta träden, 
som visat den snabbaste utvecklingsgången, följande: 
»Ehuru granen sålunda visar vida flera exempel på att kunna, ehuru 
undertryckt, uppväxa till goda dimensioner, skulle man dock draga en 
falsk slutledning, om man af dessa undantag ville föreslå inom den ra- 
tionella skogshandteringen — åtminstone där trakthyggesbruket är infördt, 
— att undertryckta granar borde i regel kvarlämnas, för att enligt för- 
hoppning inom kort uppnå timmerdimensioner. » 
En af våra mera framstående skogskarlar, jägmästaren A. CNAT- 
TINGIUS tog dock den undertryckta granplantan, »marbusken» i försvar 
uti sin 1888 utgifna broschyr »Den undertryckta granens, marbuskens, 
framtid». Han visade icke blott att dylika plantor, som uppvuxit under 
tallskog och till och med i äldre granskog, förmått att efter friställning 
så öka sin diameter, att de inom kort upphunnit timmerdimensioner, 
utan äfven att deras virke ej tagit skada genom undertryckningen. Han 
lät mikroskopiskt undersöka deras ved för att efterse, om denna hölle 
på att förstöras af parasitiska svampar, såsom man förr velat antaga, 
men fann bland dem ej flera procent, behäftade med rötskador, än bland 
de normalt växande granarna. Enär CNATTINGIUS i sin förutnämnda upp- 
sats begagnade ett ord, »marbuske», som beklagligtvis under de 30—40 
senaste åren nästan kan sägas hafva vunnit burskap uti den svenska skogs- 
terminologien, vill jag yttra några ord härom. Somliga författare hafva 
velat härleda appositionsordet »mar» från tyska ordet moor (myr), där- 
för att det var sannolikt på dylik mark, som man först konstaterade, 
att barrträden kunde blifva ganska gamla, men nästan afstannat i sin tillväxt 
och därför af små dimensioner. Sannolikare är dock, att ordet bör deri- 
