186" TORSTEN LAGERBERG. 
äfven unga askar och lönnar, som 
företedde de för sjukdomen karak- 
täristiska symtomen. Lägges här- 
till att man senare observerat sam- 
ma sjukdom på al (ROSTRUP, An- 
greb av Snyltesvampe paa Skov- 
treer i Aarene 1891 og 1892. — 
Tidsskr. for Skovvesen, Räekke 
B, Kobenhavn 1893, sid. 114), på 
bergtall och lärk (SCHELLENBERG, 
Die wichtigsten Pilzfunde aus dem 
Ofengebiet und Scarltal, i COAZ 
und SCHRÖTER, Ein Besuch im 
Val Scarl, Bern 1905, sid. 51), på 
douglasgran (RITZEMA-BOS, Insno 
Fig. 2. Konidie af Pestalozzia hartigi. 12001. deringsziekten, veroorzaakt door 
Konidie von P. kartigi. Ah. Zwammen van het Geslacht Pe- 
stalozzia. — Tijdschr. over Plantenziekten, Gent 1899, sid. 161) och 
att den dessutom enligt ROSTRUP (Plantepatologi, Kobenhavn 1902, sid. 
589) äfven uppträder på hvitgran, så framstår det tydligt nog, att man 
har att göra med en med afseende på val af värdväxt föga nogräknad 
svamp. Måhända är det så, att arten uppdelat sig i raser, som speciali- 
serat sig på vissa värdväxter; man skulle i så fall närmast kunna tänka 
på en barrträds- och en löfträdsras. Några infektionsförsök, som stödja 
en dylik förmodan föreligga dock icke. 
Släktet Pestalozgzia är ett mycket stort svampsläkte. Till detsamma 
föras för närvarande mer än 120 arter (med det utbrutna släktet Mozno- 
chetia öfver 170). Många äro farliga parasiter, som angripa lefvande 
stamdelar och blad; så har exempelvis P. palmarum anställt stor för- 
ödelse i kokosplanteringar på Java (BERNARD, A propos d'une maladie 
des cocotiers causee par Pestalozzia palmarum COOKE. — Bull. du Dép. 
de Pagriculture aux Indes néerlandaises, II, Buitenzorg 1906), och den 
P. hartigi närstående FP. funera har visat sig ödesdiger för flera barr- 
trädsarter, tillhörande familjen Cupressine (TUBEUF, Prlanzenkrankheiten, 
Berlin 1895, sid. 510). 
Släktet igenkännes lätt på de egendomliga konidierna. Dessa äro 
aflånga och flercelliga, till större eller mindre del mörkt olivbruna samt 
i spetsen försedda med ett flergrenadt, ofärgadt borst eller hår. Hos 
P. hartigi äro de normalt fyrcelliga och bestå af en liten, vanligen svagt 
brunskimrande skaftcell med tunn vägg, tvenne 1 optiskt längdsnitt mer 
eller mindre kvadratiska midtceller med olivbruna, sekundärt starkt för- 
