190 TORSTEN LAGERBERG. 
att förkväfva, än då det gäller exempelvis skytte eller rötor. Skytte- 
svampens och tickornas sporer spridas genom luften, och infektioner 
kunna därför endast med svårighet förhindras. Hvad nu särskildt FP. 
hartigi beträffar, så äro dess ur pseudopyknider och på stromabildnin- 
gar uppkomna konidier i torr luft tätt hopbakade och spridas ej af 
vinden. I fuktig luft uppmjukas de hårdnade konidiesamlingarna, 
och tillstöter vatten i form af dagg eller regn, lösgöras konidierna och 
spridas på jordytan. Sannolikt har man härutinnan att se en anled- 
ning till att plantornas stammar infekteras just i själfva jordbrynet. 
Men denna omständighet synes mig ock peka hän därpå, att det icke 
kan vara tillräckligt att blott uppbränna angripna plantor, om man vill 
hejda sjukdomen i plantskolorna. Konidier kunna alltid finnas spridda 
på marken, och infektionsmöjligheten blir sålunda icke aflägsnad genom 
plantornas uppbrännande. Om man vill nå detta mål, vore det säker- 
ligen ändamålsenligt att vända jorden i plantsängarna, detta naturligen 
dock endast för det fall, att sjukdomen gripit så omkring sig, att 
större delen af plantorna måste anses vara tillspillogifven. Man bör då 
också se till, att själfva ytjorden verkligen blir nedvänd. 
Parasitsvampens mångformighet. 
Konidiernas bildning försiggår från spetsen af fina hyftrådar af 
växlande längd. Spetsen på dessa sväller upp äggformigt och afskiljes 
med en vägg. Inom detta konidieanlag förlöper sedan celldelningen i 
öfverensstämmelse med det schema, som LEININGER (Zur Morphologie 
und Physiologie der Fortpflanzung von Pestalozzia palmarum COOKE. 
— Centralbl. fär Bakt., Parasitenkunde u. Infektionskrankheiten. Bd. 
20, Jena 1911, Sid. 9) beskrifvit hos P. palmarum. Först afskiljas skaft- 
cell och hårcell. Den stora mellan dessa belägna, plasmarika midtcel- 
len får redan odelad sin vägg förtjockad och brunfärgad, men delar sig 
snart. Först sedan detta är gjordt, börja hårbildningarna att utformas 
från toppcellen. Då konidier utvecklas under främmande eller onor- 
mala förhållanden, inträffa dock ofta afvikelser från detta schema. 
De resultat, som vunnits af de talrika kulturförsök, som jag före- 
tagit, visa, att P. hartigi är ytterst känslig för en växling i närings- 
substrat, och att den äger en ovanligt högt drifven tillpassningsför- 
måga. 
Konidiernas groningshastighet är i hög grad beroende af tillgång 
till näring utifrån. För att utröna denna sak anordnade jag samtidigt 
tvenne kulturer, en i destilleradt vatten och en i en blandning af lika 
