2798F LITTERATUR. 
dagg. Barr, som ligga på marken, och som sålunda ha mera konstant til - 
gång på vatten än sådana, som hänga fritt i luften, utveckla apothecier afse- 
värdt fortare och i betydligt större mängd. Nederbördsrika somrar äro där- 
för särskildt ägnade att gifva sjukdomen ökad spridning. Emellertid kan 
infektionen äfven under torra år blifva kraftig, om blott daggbildningen är 
riklig. 
I tallkulturer, som angripits af sjukdomen, börja de infekterade barren 
bli röda redan mot slutet af september. Under vintern tilltar deras röda 
färg långsamt. Följande vår griper sjukdomen mycket hastigt omkring sig, 
så godt som alla barr bli röda på kort tid och affalla till stor del. På 
dessa barr bildas under juni och juli apothecier, och den hufvudsakliga sprid- 
ningen af sporerna försiggår sedermera under tiden till och med september 
månads utgång. Från juli månads midt till slutet af september infaller sålunda 
den egentliga infektionen, och det är då, som besprutningar med bordeaux- 
vätska böra företagas, om de skola medföra önskadt resultat. Tyvärr äro 
emellertid besprutningar endast för äldre plantor af någon nytta. Årsplan 
tornas barr äro nämligen öfverdragna med ett vayskikt, som gör att de icke 
kunna vätas. Att skydda årsplantorna mot sjukdomen låter sig därför icke 
göra, de angripas oberoende af alla försiktighetsåtgärder. Medel för detta 
vaxöfverdrags aflägsnande hafva pröfvats, men plantorna tåla icke vid en så- 
dan behandling; den genom frånvaron af vax ökade afdunstningen medför 
att barren dö. 
Som bekant har Mavyr företrädt den uppfattningen, att man hade att 
göra med tvenne former af skyttesvampen, af hvilka den ena uteslutande 
uppträdde på döende och affallande barr å äldre träd, utan att äga förmåga 
att angripa friska plantor till skillnad från den andra, starkt parasitiska for- 
men, som framkallade skyttesjukan i plantskolorna. HaacK uppvisar emeller- 
tid, att det icke finns någon grund för en sådan uppfattning, och att svam- 
pen, då den angripit döda barr på äldre tallar, utan svårighet låter sig föras 
öfver från dessa på friska plantor i plantskolorna. — Häraf framgår sålunda, 
att det alltid är förenadt med en viss fara, om man för att skydda de upp- 
växande plantorna mot för stark sol, täcker öfver sängarna med tallris. — Där- 
emot lyckas det zcke, att infektera friska barr på äldre tallar. Skytte i äldre 
kulturer, förorsakadt at parasitisk Lophodermium, förekommer sålunda icke, 
och då såsom ofta skett ett starkare barrfall på äldre träd tillskrifvits angrepp 
af denna svamp, har detta varit oriktigt. Däremot infinner sig svampen här 
omedelbart på sådana barr, som exempelvis genom konstgjordt afbrott i nä- 
ringstransporten bringas att gulna; barr, som normalt skola fällas, angripas 
äfvenledes gärna. — Då tallplantor i kulturer dödas af sjukdomen, har det 
visat sig, att icke allenast barren äro angripna utan att svampen äfven in- 
trängt och utvecklat sig i själfva skottaxlarna. 
HaacK lämnar till slut en utredning öfver betydelsen af fröets härkomst 
och plantornas mottaglighet för smitta. Ur denna synpunkt har MAYR som 
bekant trott sig kunna skilja mellan sådana plantor, som (i Tyskland) icke 
alls ägde förmåga att infekteras — från Norge, norra Sverige och Finland 
— sådana som voro fullständigt tillspillogifna i händelse af en infektion — 
från Auvergne, Nordungern och Tyrolen — samt sådana som alltid ledo' mer 
eller mindre starkt af ett angrepp — från Mellaneuropa. Genom omfattande 
försök visar HaacK, att ingen af tallens raser äger absolut motståndskraft vid 
