LITTERATUR, 279" 
stark infektion; till och med plantor från norra delen af Sverige dö därvid 
totalt. Den växlande mottaglighetsgrad, som det oaktadt vid måttlig infek- 
tion kan iakttagas, torde dock kunna ställas i samband med olika fröprove- 
niens. För att undvika fara för infektion i plantskolor, böra dessa icke upp- 
tagas i närheten af tallkulturer, där skyttet i högre grad vunnit insteg. Man 
bör vidare undvika att omskola på samma sängar, där man sått, och fram- 
förallt att kvarlämna på marken de svaga plantor, som icke lämpa sig för 
omskolning; dessa böra sorgfälligt tillvaratagas, uppbrännas eller nedgräfvas. 
T;: LEG. 
ZaAcH, FrR., Die Natur des Hexenbesens auf Pinus silvestris L. — 
Naturwiss.  Zeitschr. f. Forst- und Landwirtschaft, h. 8, Mänchen 1911. 
De till sin natur mycket ofullständigt kända häxkvastarna hos barrträden 
ställas genom denna undersökning af ZacH i nytt ljus. Undersökningen har 
haft till mål att söka utreda uppkomsten af sådana häxkvastbildningar hos 
tallen, hvilka man hittills icke ansett sig kunna förklara genom antagande 
af angrepp utifrån utan fastmer varit böjd för att betrakta såsom en följd af 
konstitutionella förändringar hos växten själf. Utmärkande för dessa häx- 
kvastar äro grenarnas starkt negativa geotropism samt föga beständiga växt- 
punkter.  Spetsknopparna på skotten dö nämligen bort mycket ofta, och huf- 
vudgrenarna öfverväxas därefter af sina sidogrenar. Erfarenheten visar som 
bekant, att häxkvastförande tallar ofta uppträda i större antal inom ett mindre 
område. Detta faktum synes ju i och för sig tyda på förekomsten af något 
gemensamt smittoämne. Då knopparna äro de enda partier af hela häx- 
kvasten, som förete några sjukliga förändringar, så är det tydligt, att smitto- 
ämnet borde sökas just i dessa, om man vill finna detsamma. Förf. har så- 
lunda företagit en cytologisk granskning af de embryonala väfnadspartierna i 
knopparna och funnit, att cellerna härstädes innehålla egendomliga kroppar, 
som tyda på förekomsten af bakterier i plasman. Ofta inskränker sig det in- 
fekterade stället till en basal del af knoppen, hvilken så småningom affaller, 
då förstörelsen af väfnaderna fortskridit tillräckligt långt. — För att erfara 
smittofröets art, har ZACH anlagt talrika kulturer 1 näringslösning och därvid 
lyckats erhålla en bakterie i rent tillstånd. Den utgöres af små korta, till 
trådar hopfogade stafvar, hvilka så småningom öfvergå till bildandet af sporer. 
De små organismerna visa en liflig rörelse utan att dock några särskilda rö- 
relseorgan kunna iakttagas. Bakterien hör utan tvifvel till Streptothrichaceer- 
nas grupp. — Efter denna upptäckt synes det mig, som om man icke utan 
vidare har rätt att anse häxkvastar hos andra barrträd (speciellt nu granen), 
hvilkas uppkomst man måst lämna oförklarad, såsom beroende på så kallad 
knoppmutation, äfven om de skulle uppvisa ärftliga egenskaper. Då bakterien 
just väljer själfva knopparna till angreppspunkter, förefaller det icke osanno- 
likt, att den genom en lindrig infektion af själfva fröämnena skall kunna direkt 
öfvergå i en ny planta, hvilken sålunda får sjukdomen medfödd. En sådan 
planta tvingas redan från början in i en häxkvastliknande utveckling. Det är 
möjligt, att de s. k. klotgranarna böra ses under denna synvinkel, och att man 
icke från deras ärftlighet har rätt att sluta till, att häxkvastar hos granen 
måste framkallas af inre orsaker, hvilka undandraga sig vår observationsför- 
måga. T. LeG. 
