2967 TOR JONSON. 
sionen på stammen, sker saktare och heller icke i språng som ofta hos 
tallen. En bidragande orsak härtill torde också vara att söka i det 
faktum, att granen i motsats mot tall knappast någonsin kan sägas af- 
sluta sin höjdtillväxt, hvarigenom dess krona aldrig blir stillastående 
och får tillfälle att »knyta sig», utan blir kronbildningen jämnare i alla 
åldrar. 
Ehuru jag ej ägnat något särskildt studium häråt, synes det slut- 
ligen för tallen stå fullt klart efter granskning af materialet, att sedan 
höjdtillväxten upphört eller starkt aftagit, blir inom samma formklass 
toppen något fylligare än under tiden för liflig höjdtillväxt, hvarför ett 
yngre träd ofta har svårt att fylla afsmalningningsekvationens värden i 
toppsektionerna, medan det äldre trädet (utan höjdtillväxt) har ett öfver- 
skott och stundom visar lika hög eller högre toppdiametrar än granen. 
Redan förut har jag framkastat denna ålderns (höjdtillväxtens) inflytande 
hos granen som ett sannolikt antagande, för hvars riktighet nu ännu 
starkare bekräftelse sålunda föreligga för tall. Skillnaden är dock så 
obetydlig att man från praktisk synpunkt ej behöfver befatta sig därmed, 
hvarför man där sålunda kan vara fullt betjänt med de i t. ex. stam- 
kurveekvationen framställda medeltalen för olika formklassers och even- 
tuellt olika trädslags afsmalning, utan tanke på möjliga variationer inom 
formklassen på grund af ålder el. dyl. 
Då det synes mig som den i toppen påvisade mindre skiljaktigheten 
i stamform sålunda kan finna en tillfredsställande biologisk förklaring i 
den kända skillnaden hos tallens och granens kronbildning, skulle jag vilja 
kalla den för jämkning af HÖJERS ekvation insatta nya konstanten för 
trädslagets biologiska konstant. Med detta namn vill jag då hafva sagt, 
att denna faktor kan väntas växla för olika trädslag samt bli större 
och mindre, allteftersom stammen upplöser sig i starka eller svaga gre- 
nar. Hos löfträd bör sålunda denna konstant väntas bli afsevärdt större, 
hvilket dock må blifva en framtida undersöknings uppgift att visa. 
Äfven för gran, speciellt yngre (stark höjdtillväxt), torde en dylik 
konstant, satt till I å 1,5, bidraga till ännu skarpare resultat än de, 
som vid redan afslutade undersökningar erhöllos. 
Vid behandlingen af detta trädslag anmärktes nämligen å sid. 306", 
att i toppsektionerna negativa afvikelser från beräknade värden skulle 
vara vanligare än positiva, hvilket mest visade sig i den högsta formklas- 
sen, där antalet profträd dock var så otillräckligt, att jag ej vågade draga 
några allmänna slutsatser af desammas medeltal. Nu synes emellertid, 
att den framlagda afsmalningsserien för tall skulle för gran i högsta 
formklassen -(men ej i öfriga) ge mera öfverensstämmande resultat än 
den ursprungliga granserien. 
