298" TOR JONSON. 
erkänna ett länge praktiseradt misstag, i sin nyssnämnda uppsats söker 
inslå på en omläggning af den /uttlls brukade ursprungliga parabelekvatio- 
iF 
d AN 
nen, lydande DAT VE där index, 2», är konstant för vissa olika rota- 
tionskroppar. Enligt den af SIVÉN nu föreslagna ändringen skulle där- 
emot index, 2”, variera för hvarje måttställe på sätt, att ekvationen där- 
efter stämde öfverens med naturligt undersökningsmaterial. Ehuru ej af 
SIvÉN betonadt, är detta sålunda någonting helt annat, än hvad både 
SIVÉN och andra i litteraturen sysslat med under beteckning af rota- 
tionsparaboloid. Den erhållna figuren torde väl också knappast göra 
skäl för namnet paraboloid och dess kurva ej för parabolisk, då hos 
paraboloiden diametrarna ju stå i konstant, ej variabelt förhållande till 
afståndet från toppen. 
För att emellertid ej strida om ord utan i stället pröfva den nya 
formelns värde, så måste ju utan förbehåll erkännas, att den visat sig 
kunna åstadkomma stor noggrannhet, då variationen af index ju kan be- 
stämmas så, att ekvationen följer snart sagdt hvilken afsmalning som 
helst. Dess företräden framför HÖJERS ekvation härutinnan enligt SI- 
VÉNS pröfning torde dock försvinna, om i förra ekvationen införes den 
nyss påvisade biologiska konstanten. 
Hvad sedan den föreslagna ekvationens användbarhet beträffar, så vill 
jag dock obetingadt sätta den bakom HÖJERS, emedan denna är betyd- 
ligt mera lätthandterlig, sedan konstantvärdena C och ec en gång för alla 
blifvit lösta för så täta formklasser som anses nödigt. Efter detta af mig 
gjorda förarbete kan nämligen genom en enda beräkning erhållas värdet 
på hvilken diameter som helst, hvaremot SIVÉN måste för hvarje mått- 
ställe först lösa enparabelekvation för att finna 2, och sedan en annan 
för att finna den sökta diametern, sålunda Zvå beräkningar för sam- 
ma sak. 
Den påpekade fördelen att lätt kunna bestämma paraboliskt for- 
made kroppars formrtal kan lätt undvaras inför möjligheten att väl kunna 
bestämma stammens form, då många utvägar att bestämma formtalet 
sedan stå öppna. När slutligen SIVÉN påstår, att parabelekvationen ger 
ett bättre direkt begrepp om trädens formbildning, så är detta ett på- 
stående, som jag vill biträda, dock på helt annat sätt än SIVÉN synes 
mena, i det jag i nästa uppsats torde bli i tillfälle att visa, att konstruk- 
tionen på en liten del af stammen utmärkt kan förklaras med den ku- 
biska paraboloidens hjälp. För stammen i sin helhet framstår däremot 
för mig HÖJERS ekvation fortfarande som ett så utmärkt uttryck, att 
föga förbättring synes mig möjlig, förrän en kurva af högre grad fram- 
