TAXATORISKA UNDERSÖKNINGAR ÖFVER SKOGSTRÄDENS FORM. 303 
Till jämförelse härmed kan nämnas, att MAASS erhöll ej mindre än 
drygt 122 bark vid mätning af 272 tallar från alla trakter af Sverige, 
sålunda af ett material, som äfven innehöll norrlandstallar med tunn 
bark. Då MAASS ej ansett nödigt uppdela sitt material på områden, är 
ju svårt att veta, hvad slutsatser man törs draga angående skillnaden 
mot ofvannämnda c:a 14 gånger talrikare, ehuru mindre homogena 
material. 
Ett studium af ÖRTENBLADS 1435 mätningar i Norrland visa, att 
dessa variera mindre än andra, och att de bilda så jämna serier, att de 
synas böra tillerkännas fullt vitsord, speciellt då observationerna torde 
vara enhetligt och omsorgsfullt gjorda. Kan sålunda c:a 8 å 9 2 bark 
vara giltig för Norrland, något som bekräftats af MAASS föregående i 
Särna samt af undertecknad å Hamra funna siffror, måste MAASS söderut 
ha funnit betydligt höga barksiffror för att komma till sitt höga me- 
deltal 12 &. Detta behöfver i så fall ej förvåna, då äfven jag dispo- 
nerar ett mindretal barksiffror, nämligen från östra Uppland (trakten 
kring Gimo bruk) samt från Södermanland (Nyköping), som äro högre 
än alla här publicerade. 
Möjligen ha vi sålunda ännu ett eller flera områden med öfvervä- 
gande starkt tjockbarkig tall, utgörande om ej en typ så dock en 
variation af den sydliga tallformen, eller kanske snarare denna »renod- 
lad», då Bergslagen skulle ha ' att uppvisa öfvergångsformerna. 
Vare härmed huru som helst, så synes dock ett lämpligt tillfälle 
till studium vara bortkastadt, då MAaASS ej angifvit härstamning för de 
gjorda, värdefulla observationerna utan sammanräknat allt till ett enda 
medeltal. Detta är nämligen härigenom baseradt på åtminstone två 
olika, sedan gammalt kända och skilda typer. Medeltalets motsvarighet 
i naturen bör sålunda teoretiskt taget ingenstädes återfinnas, eftersom 
de däri ingående typerna ej förekomma på samma lokaler. Detta hin- 
drar ju ej, att medeltalen ändock någon gång kunna vara praktiskt an- 
vändbara, speciellt å sydlig tall, som mest torde ha användts för talens 
uträknande. 
Efter jämförelsen här ofvan, kommer jag till den slutsatsen, att 
den sydliga tallens bark fortfarande torde böra betraktas som terra 
incognita eller möjligen som en lokalfråga, och därför göras till föremål 
för lokala observationer af hvar och en inom sitt verksamhetsområde. 
För att materialet ej må tilltagas för snäft, vill jag dock här anföra ett 
exempel på variationen hos träd med 30—33 cmis diameter enligt förut 
nämnda mätningar af NORMELLI efter »>Nedre Dalälfven>. 
Barktjocklek "i. mm; . 13, 17 -21::25:,20 :33 37 41 45.49, 53 57 605:69-73 77 Så 
Antal träd 3-8 28: 204 22118020, 23104 w2: vr Li ALRNI78 
