334 SKOGSADMINISTRATIONEN. 
Det af »Cincinnatus> framlagda förslaget afser att afskaffa öfverjägmästarne och åt 
jägmästarne inrymma en mycket betydande befogenhet. För att ersätta öfverjägmästarne 
skulle domänstyrelsen förstärkas med två å tre tjänstemän, som under resor i skilda delar 
af landet skulle utöfva kassakontroll hos jägmästarne och i stora drag granska revirens 
skötsel och skogshushållningens ekonomiska utveckling. Därjämte skulle dessa tjänstemän 
vara föredragande och rådgifvande i styrelsen, hvarigenom ett intensivt samband vunnes 
mellan revirförvaltarne och det centrala verket. Såsom motiv för förslaget anfördes bland 
annat, att domänstyrelsen på öfverjägmästarne öfverlåtit en hel del ärenden af mindre vikt, 
hvilket medfört, att öfverjägmästarne drunknade i papper och ej på långt när finge vara ute 
i skogarne i den utsträckning, som meningen vore, Om öfverjägmästareinstitutionen, som 
vore en domänstyrelse i smått, bibehölles, komme man aldrig ifrån olägenheterna af de- 
centralisationen. Till dessa hörde ökadt skrifveriarbete äfven för jägmästarne samt bristande 
själfständighet för dem. 
Såsom exempel på det senare omnämner »Cincinnatus» ett af styrelsen utfärdadt cir- 
kulär, hvilket af honom benämnes »20-kronors cirkuläret>. Härmed förhöll sig emellertid 
sålunda, att sedan vid slutet af år 1905 betydande underslef och falsarier upptäckts hos en 
jägmästare, styrelsen fann sig föranlåten undersöka, på hvad sätt oegentligneterna ägt rum i 
syfte att för framtiden kunna förebygga, att något liknande upprepades. Det var då lika- 
som nu föreskrifvet, att jägmästare vid underhandsförsäljning skulle använda vissa af styrel- 
sen tillhandahållna blanketter. Det visade sig emellertid, att sagda jägmästare förutom andra 
sätt för sina falsarier, sålt kronans virke i stor skala utan att därvid använda sådana blan- 
ketter.  Försäljningsmedlen hade han tillgripit. Här gällde finna ett sätt att kontrollera att 
blanketterna behörigen användes, Detta kunde ske endast genom att kronojägarna förplik- 
tades att bland annat föra journal öfver utlämnadt virke, hvilken journal skulle granskas af 
öfverjägmästaren. Föreskrift härom borde ingå i reglementariska föreskrifter för kronojä- 
garna för att icke väcka onödig uppmärksamhet. Styrelsen anhöll därför hos Eders Kungl. 
Maj:t om bemyndigande att genom skogstjänstemän, som styrelsen skulle äga utse, få upp- 
göra förslag till sådana föreskrifter. Intill dess dylika föreskrifter kunde utfärdas, måste 
såsom interimistisk åtgärd direkta underhandsförsäljningar begränsas genom att inskränka 
dem att omfatta allenast försäljningsposter af ringa värde, högst 20 kronor för hvarje post. 
Sedan reglementariska föreskrifter för kronojägare den 12 februari 1907 utfärdats, upphäfdes 
samtidigt »det s. k. 20-kronors cirkuläret», 
» Cincinnatus» likställer uppbörd af underhandsförsäljningsmedel med uppbörd af för- 
valtningsmedel, arrendemedel o. s. v. Skillnaden ligger däri, att jägmästaren vid under- 
handsförsäljning inom vissa gränser själf bestämmer mängden af och priset å hvad som säljes, 
medan annan uppbörd är till beloppet bestämd och af öfverjägmästaren känd, 
Något vidare angående »Cincinnatus» förslag torde ej behöfva anföras; det faller på 
sin egen orimlighet. 
Öfverjägmästare Wallmo har med vissa ändringar upptagit samma förslag, som han 
vidare utvecklat. Ehuru Wallmo såsom rubrik till sina artiklar användt uttrycket »stats- 
skogarnas skötsel», framgår dock af innehållet i dessa, att han åsyftar »de allmänna sko- 
garnas skötsel» och att sålunda dessa båda begrepp sammanblandats. I hufvudsak åsyftar 
Wallmo just sådana allmänna skogar, som icke äro statsskogar. Äfven Wallmo anser cen- 
tralisering inom skogsadministrationen nödig. Domänstyrelsen hade genom att förvägra ho- 
nom flytta Bergslagsdistriktets öfverjägmästareexpedition till Stockholm visat sig hylla decen- 
tralisationens idé. Löneregleringskommittén, hvilken Wallmo tillhört, hade sökt öka decen- 
tralisationen genom att låta flera ärenden, som då pröfvades hos styrelsen, stanna hos öfver- 
jägmästaren. Förslaget ansågs ej hafva till fnllo accepterats af styrelsen och därför förfelats. 
Nu borde en motsatt väg inslås, nämligen centralisering till domänstyrelsen på samma gång 
som jägmästarnas befogenhet högst väsentligt utsträcktes. De borde ej göras till »lyda- 
ordermaskiner», utan till tänkande och mera själfständigt handlande individer, än hvad nu 
vore fallet. De borde blifva verkliga förvaltare och disponenter å sina revir, icke bindas 
af tunga former, icke instoppas i ett tjockt nät af föreskrifter. Jägmästaren borde utan 
skrifverier få bestämma priset på virkesposter upp till tiotusen kronors värde eller än mera 
och erhålla friare händer i fråga om skogarnas skötsel. Men han borde därför icke lämnas 
utan kontroll. Denna borde utgå direkt från domänstyrelsen, som omedelbart skulle stå i 
kontakt med skogarnas företeelser och utvecklingsmöjligheterna därstädes. Fördenskull borde 
öfverjägmästareämbetena i landsorten indragas och i stället domänstyrelsens tre skogsbyråer 
