SKOGSADMINISTRATIONEN, SÖK 
ökas till fem samt landet delas i fem skogsdistrikt. En öfverjägmästare skulle samtidigt 
vara chef för hvardera af dessa byråer i styrelsen och ett af landets fem skogsdistrikt, Han 
skulle själf i styrelsen föredraga viktigare ärenden samt därvid ock själf bestämma de ären- 
den, som borde anses som viktigare, medan mindre viktiga och löpande ärenden föredrogos 
af en å byrån anställd sekreterare. Å byrån skulle dessutom finnas en notarie och nödigt 
antal amanuenser. Byråns och distriktets chef finge disponera sin hufvudsakliga tid för resor 
å distriktets skogar. Under resorna hölle han sig genom post, telefon och telegraf under- 
kunnig om arbetet på byrån och kunde genom kort affattade besked lämna sekreteraren 
order angående ärendenas behandling. Distriktschefens ande komme att städse hvila öfver 
byråns arbeten i Stockholm, på samma gång som öfverjägmästare och jägmästare kunde 
personligen afhandla viktigare frågor, hvilka därefter klarställdes inför styrelsen, och med 
den från skogarna kommande öfverjägmästaren tillfördes styrelsen undan för undan budskap 
om skogarnas behof, budskap om skogarnas lif och utveckling. 
Domänstyrelsen får i fråga om detta förslag först anmärka, att Wallmo förbisett, att 
nio tiondedelar af Sveriges skogar äro så belägna, att nödiga inspektionsresor å dem kräfva 
mera tid än en byråchef kan disponera, äfven om hans arbetsområde vore begränsadt till 
omkring en femtedel af landet. Allenast >esor till de mera aflägset belägna skogarna i 
Norrbottens, Västerbottens, Jämtlands och Kopparbergs län medtaga från Stockholm räknadt 
tre å fyra dygn, och man kommer därvid utom den sfär, där direkt förbindelse med sty- 
relsen genom telefon och telegraf är möjlig. Under sådana långfärder kunde byråchefens 
sande» icke i någon mån göra sig gällande å byrån. Byråarbetet är i öfrigt så kräfvande, 
särskildt genom förekommande större ärenden, som väl i första hand skulle handläggas af 
byråchefen, att dennes hufvudsakliga tid alldeles icke kunde blifva disponibel för resor, 
Genom att öfverjägmästare-byråchefen . dels skulle afgöra, hvilka ärenden han själf skulle före- 
draga samt i fråga om öfriga ärenden under sina resor meddela order till sekreteraren angå- 
ende deras uppsättande, dels skulle äga att under resorna besluta i ärenden, som eljest 
pröfvades af styrelsen, skulle ett mångvälde uppkomma, hvilket inom kort skulle bringa allt 
i kaos. Någon möjlighet att samtidigt sköta två sådana ämbeten, som Wallmo ifrågasatt, 
finnes absolut icke. Härtill bidroge tillika, att svårigheterna för en effektiv kontroll ökades, 
i samma mån som revirförvaltarna i sin verksamhet ej skulle ledas af föreskrifter rörande 
skogarnas skötsel och vård. 
Decentralisationen i skogsförvaltningen är en bjudande nödvändighet, hvilken alltjämt 
växer samtidigt som revirens antal i följd af intensivare skogsvård måste ökas. Styrelsen 
har fördenskull ej blott accepterat löneregleringskommitténs förslag i detta afseende utan 
ansett, att det af kommittén föreslagna öfverflyttandet på öfverjägmästarna af vissa ärenden 
borde utsträckas utöfver hvad kommittén föreslagit. Ehuru i afbidan på skogsordningens 
förestående omarbetning mycket häraf ännu måst anstå, har dock redan sådant öfverflyttande 
kunnat äga rum utöfver kommitténs förslag. Hit hör främst, att egendomar, hvilkas årliga 
arrende och de arrendatorerna i denna egenskap åliggande utskylder sammanlagdt under- 
stiga 400 kronor, numera enligt gällande instruktion för skogsstaten utarrenderas af öfver- 
jägmästarna. Erfarenheten torde hafva visat, att styrelsen ej känner något behof att ingripa 
i detaljer beträffande ärenden, som sålunda öfverlämnats till öfverjägmästarnas pröfning, 
Sådana ärenden äro bland andra resolutioner angående ekutsyningar, besvär öfver jägmä- 
starnas tillståndsbevis rörande afverkning och öfver deras beslut i fråga om utsyning å skogar 
under inskränkt dispositionsrätt, fördelningen af arbetet mellan jägmästarna och assistenterna 
i de norrländska distrikten m, m. 
Wallmos förslag angående större befogenhet för jägmästarna, så att de blefve verkliga 
skogsförvaltare eller disponenter är ej klart. Privata skogsförvaltare torde i regeln ha en 
mera bunden och osäker ställning än jägmästarna, Det förekommer fördenskull ofta, att 
privata skogsförvaltare, som äga kompetens att blifva jägmästare, söka revir, ehuru aflönin- 
gen i statens tjänst är mindre, ofta afsevärdt mindre, än i privat tjänst. Att privata skogs- 
förvaltare hafva en mindre själfständig ställning än jägmästarna, anser sig styrelsen veta 
äfven på grund af att samtliga undertecknade utom undertecknad Meves tjänstgjort både 
såsom enskildes skogsförvaltare och såsom jägmästare. Visserligen hafva de förra i regeln 
ej några skriftligen affattade instruktioner, men de hafva att rätta sig efter oskrifna bestäm- 
melser, hvilka kunna växla ej blott vid ombyte af chef eller ägare utan efter olika förhål- 
landen, ja till och med för olika tider. Sådant är möjligt ifråga om en eller ett fåtal skogs- 
förvaltare, för en större kår af fast anställda statstjänstemän däremot icke. Att framtvinga 
rättelse hos en tredskande tjänsteman, som icke utan ansökning kan förflyttas till annan 
tjänst och endast efter föregående rannsakning och dom kan straffas eller afsättas, lärer icke 
vara möjligt utan detaljerade föreskrifter i instruktion eller reglemente. Skola jägmästarna 
