SKOGSADMINISTRATIONEN. i 339" 
jägmästarens beslutanderätt enligt punkt 30 angående nödig förflyttning af afverkningen å 
skogar under skogsstaten från en trakt till någon annan icke bör gälla obetydligheter. Men 
i fråga om väsentliga afverkningar torde det vara själfklart, att jägmästaren ej bör äga be- 
fogenhet utan vidare ändra ett på hans förslag grundadt styrelsens beslut, ty i annat fall 
skulle det ligga i jägmästarens skön att göra det fastställda utsyningsförslaget illusoriskt. 
Föreningen synes ock hafva missförstått sista stycket i punkt 30 af de reglementariska 
föreskrifterna. Den har följande lydelse: »Likaså äger öfverjägmästaren ifråga om sådana 
skogar besluta om dylik afverkning för beståndsvårdens främjande, som ej lämpligen bör 
uppskjutas, äfven om afverkningen icke intagits i revirets utsyningsförslag.» Bestämmelsen 
afser nämligen icke att begränsa jägmästarens befogenhet — kanske rättare skyldighet — 
att vidtaga nödiga åtgärder för afverkning i beståndsvårdens intresse, Sådana afverkningar 
kunna förutses och böra sålunda alltid kunna intagas i de årliga utsyningsförslagen. Fin- 
ner öfverjägmästaren vid inspektion, att detta likväl icke skett och att afverkningen icke bör 
uppskjutas, äger han besluta om dess omedelbara utförande. 
På analogt sätt skall domänstyrelsens bestämmelse förstås angående öfverjägmästarens 
åtgärd rörande tillgodogörande af kolvirke och pappersved m. m. i de norra distrikten. Att 
en sådan bestämmelse meddelats vid utsyningsförslagens fastställande har föranledts däraf, 
att jägmästarna i vissa fall underlåtit att vidtaga åtgärder för tillgodogörande af sådant virke, 
ehuru afsättningsmöjligheter härför funnits. 
I föreningens framställning uttalas vidare följande: »Öfverjägmästaren kan till och med 
punkt 31 mom. 4 besluta om den procent profträd, som vid värdering af stämplingarna 
skall tagas. Det torde visserligen ej ifrågakomma att öfverjägmästaren gör det, men han 
kan enligt föreskrifterna göra det, om han vill. Man kan väl knappast tänka sig ett star- 
kare klafbindande af förvaltaren för skogen, och detta i de afseenden, där omdömet och erfa- 
renheten ute i skogen måste bestämma åtgörandena.» 
Denna sistnämnda bestämmelse har följande lydelse: »Då sådan värdering sker genom 
uttagande af profträd, må, där öfverjägmästaren ej härom beslutat, vederbörande förrättnings- 
man bestämma det procenttal profträd», o. s. v. Värdering genom uttagande af profträd 
förekommer hufvudsakligen i norra delarna af landet, där virkesprisen beräknas per träd, i 
följd hvaraf bestämmelsen har en ganska begränsad tillämpningssfär. Beträffande innehållet 
är den allenast en ändring af en förutvarande och strängare bestämmelse utfärdad af sty- 
relsen i samband med utsyningsförslagens pröfvande år 1898 och innefattande, att profträ- 
den skulle utgöra 20 2, af stämplingsposten. Bestämmelsen tillkom därför, att saluvirkets 
värdering tillförene varit otillfredsställande. Sedan en ändring till det bättre inträdt, ansåg 
styrelsen vid de reglementariska föreskrifternas utfärdande år 1910, att det kunde läggas i 
jägmästarnes hand att själfva efter förhållandena bestämma procenttalet profträd, hvilket kan 
vara olika efter försäljningsposternas storlek och beskaffenhet i öfrigt. Men på det att, 
därest i något fall värderingen sköttes otillfredsställande, rättelse skulle kunna ske utan att 
saken åter blefve föremål för styrelsens pröfning, lämnades den ifrågavarande föreskriften. 
Utan att helt förkasta den föregående bestämmelsen, gjordes föreskriften sålunda mera tids- 
enlig, lämplig och lindrig. Anmärkningsvärdt är, att föreningen icke med ett ord antydt 
tillvaron af den äldre, för jägmästaren absolut bindande föreskriften. 
Dessa äro de exempel, som föreningen Sveriges ordinarie jägmästare anfört såsom be- 
lysande för sitt påstående, att den nya instruktionen och de nya reglementariska föreskrif- 
terna för skogsstatens tjänsteförvaltning skulle innebära en skärpning af centraliseringen i 
skogsadministrationen. 
Härom får styrelsen ytterligare anföra följande: : 
Den åberopade 25 $ i nu gällande instruktion för skogsstaten är ordagrant lika med 
motsvarande paragraf i 1889 års instruktion. De likaledes åberopade punkterna 23, 30 och 
31 i nu gällande reglementariska föreskrifter motsvara punkterna 20, 25 och 27 i föreskrif- 
terna af år 1895, dock med här nedan angifna ändringar. 
I 23 punkten äro förutom mindre väsentliga ändringar och tillägg orden >utöfver plana» 
nya. De afse att främja det mål, som angifves i styrelsens cirkulär den 28 december 1906, 
nämligen beståndsvårdens höjande. Genom denna punkt, jämförd med punkt 89, har jäg- 
mästaren beredts en utväg till vidsträckt frihet i afseende på skötseln af de under hans för- 
valtning ställda skogarna. 
Punkt 30, motsvarande punkt 25 i de äldre föreskrifterna, skiljer sig från denna huf- 
vudsakligen genom att öfverjägmästaren bemyndigats besluta dels om förflyttning af i ut- 
syningsförslagen bestämd afverkning, dels om sådan för beståndsvårdens höjande nödig af- 
verkning, som icke upptagits i utsyningsförslagen. I båda dessa afseenden tillkom beslu- 
tanderätten förut domänstyrelsen. 
