SKOGSHÖGSKOLEFRÅGANS NUVARANDE LÄGE. 3590 
För fullständighetens skull må här meddelas, att undervisningen är gemensam för ve- 
terinärer och landtbrukare i > Husdyrens Bygnad og Liv», samt i »Husdyrbrug og Vdre- 
laere», för landtbrukare och landtmätare delvis i »Landbrugets Jorddyrkning og Plantekul- 
tur», för landtmätare och skogsmän i »Almindelig Ökonomi», samt för landtbrukare, träd- 
gårdsmästare och skogsmän öfningarna i plangeometrisk och stereometrisk teckning. 
Af denna öfversikt framgår, att den gemensamma undervisningen hufvudsakligen är 
förlagd till de förberedande studierna, och att omsatt i svenska förhållanden vid en liknande 
högskola en stor del af densamma skulle bortfalla under förutsättning, att fortfarande stu- 
dentexamen skulle utgöra kompetensfordran för inträde vid densamma, Huruvida denna för- 
utsättning är riktig bör naturligtvis bli föremål för diskussion, och på resultatet af denna 
beror sedan, huruvida gemensamhet i undervisning på det förberedande stadiet kan blifva 
af någon afsevärd betydelse. Att denna inträdesfordran åtminstone i vissa fack kommer att 
bibehållas och i samma mån verka inskränkande på gemensamheten är väl antagligt och 
utöfver det förberedande stadiet torde denna aldrig annat än i undantagsfall komma att 
sträcka sig. 
Om det sålunda under vissa här ofvan antydda förutsättningar ej torde från besparings- 
synpunkt vara mycket för oss att vinna genom att en samlingshögskola inrättades liknande 
den, som blifvit genomförd och utvecklad i Danmark, torde i många andra hänseenden stora 
födelar därigenom kunna ernås. Naturligtvis kan målet, att i praktiken på verksammaste 
sätt ersätta de inom olika vetenskapsområden vunna erfarenheterna, nås såväl genom en sådan 
organisation som den danska, som genom anordnandet af särskilda fackskolor. Skulle så 
ej vara fallet, finge ju ingen tvekan råda, utan undervisningsväsendet endast ordnas på det 
sätt, hvarigenom målet kunde nås. Nu synes det mig emellertid, som om något meningsut- 
byte härom ej vore behöfligt. Det torde i stället här tillåtas mig att ange några allmänna 
synpunkter såväl med afseende på fördelarna som olägenheterna af samlingshögskola efter 
den danska typen. 
Bland fördelarna är det särskildt en, som synes mig mer än någon annan framträda 
och i synnerhet äga en ganska kraftig bärvidd. Jag kan inte bättre formulera den än genom 
att citera ett yttrande, som fälldes af sekreteraren, chefens närmaste man, vid Landbohöj- 
skolen prof. Christensen: »Det är ju tydligt», yttrade han, »att vid en sådan högskola som 
denna, som omfattar fack, hvilka i många afseenden gränsa intill hvarandra och gripa in i 
hvarandra kan en större ekonomisering af lärarekrafter äga rum.» MHäruti ligger enligt min 
mening den stora besparingsmöjligheten. Vid en fackhögskola i någon af de 4 ämnesgrupper 
skogsbruk, landtbruk, landtmäteri och trädgårdsskötsel, som, då vår »veterinärfråga» redan 
är löst," den svenska samlingshögskolan skulle omfatta, behöfde en, mycket höga anspråk 
motsvarande, undervisning i t. ex. geologi. Men det timtal, som vid en fackhögskola skulle 
kunna anslås åt denna undervisning, blir så ringa, att det icke kan rätt väl motivera an- 
ställandet af en professor, ehuru ämnets vikt utan tvifvel skulle kräfva en så högt kvalifice- 
rad lärare. Så ha de tillkallade sakkunnige i sitt förslag måst kombinera undervisningen i 
geologi med arbeten af skogsexperimentell natur, som egentligen skulle hört under skogsför- 
söksanstalten och först på detta sätt kunnat framkomma med ett förslag om e. o professur 
i ifrågavarande ämne. Vid en samlingshögskola ställer sig saken helt annorlunda. Hans 
undervisning blir nödvändig för alla fyra facken och med en professurs inrättande fyller man 
ett behof, som det annars blefve kinkigt nog att utan anställande af fyra skilda lärare vid 
fyra fackskolor tillfredsställa. Detsamma gäller läraren i zoologi och måhända äfven andra 
grupper af ämnen såsom nationalekonomi och författningskunskap. Samtidigt kan man genom 
att på ett håll sammanföra och erbjuda aflöningsförmåner, som annars splittrade på flera 
skulle visa sig nog så obetydliga, nödvändigtvis få bättre krafter, som tack vare en tillräckligt 
god ekonomisk situation bundos vid en lifsuppgift, i stället för att i motsatt fall, så fort till- 
fälle erbjöde sig, afgå från en dåligt aflönad syssla, som af dem aldrig betraktats annat än 
som tillfällig. 
andra sidan kan man tänka sig, att ett ämne vid undervisningen vid en samlings- 
högskola får en sådan omfattning, att dess upprätthållande öfverstiger en persons krafter. 
Detta synes i Köpenhamn vara fallet särskildt med botaniken. TI detta ämne finnas där tre 
ordinarie professorer. Men att märka är att ämnet uppdelats i olika discipliner, allmän bo- 
tanik, växtfysiologi och växtpatologi. En sådan specialisering, som väl må anses vara såväl 
till vetenskapens som högskolans fromma, kan aldrig komma till stånd vid en fackskola, 
Tänka vi oss fyra sådana, skulle vi erhålla 4 mer eller mindre dugande lärare jämförelsevis 
+ Bland lärarna vid Landbohöjskolen var den uppfattningen allmän, att veterinärfacket 
var det som minst sammanhängde med öfriga fack, och lättast kunde från dessa separeras, 
