SKOGSHÖGSKOLEFRÅGANS NUVARANDE LÄGE. 303 
undertecknad äfven af den nuvarande chefen för jordbruksdepartementet, herr Nylander. I 
den skrifvelse, som blef en följd af denna motion, uttalar sig Riksdagen på följande sätt: 
» Riksdagen vill dock icke på något sätt uttala sig angående den väg, hvarpå frågan om en 
högre landtbruksundervisning bör lösas, ej heller göra gällande, att den behöfver lösas i 
hela sin omfattning på en gång, utan får Riksdagen inskränka sig till att framhålla önsk- 
värdheten af att, då onekligen flera utvägar för frågans lösning synas möjliga, de alla blifva 
upptagna till pröfning» — de alla blifva upptagna till pröfning. — »En sådan utväg synes 
vara den af landtbruksstyrelsen föreslagna utvidgningen af landtbruksinstituten, en annan, 
den som motionärerna förordat, nämligen en särskild landtbrukshögskoleundervisning i Stock- 
hc m, eventuellt anordnad i samband med andra högskolors — — — . Man väntade helt 
naturligt, att, sedan ombyte af chefskap för jordbruksdepartementet ägt rum, denna senare 
fråga med all ifver skulle upptagas, men först i det sista af dessa dagar Här mig veterligt 
något börjat åtgöras för denna fråga; med andra ord, det befanns, att sedan man kommit 
ganska långt med de förberedande utredningarna angående möjligheten att ekonomisera den 
högre fackskoleundervisningen och tagit i öfvervägande, huruvida icke detta kunde ske genom 
ett samtidigt ordnande af dess olika grenar, så lades hela denna utredning ad acta. 
Det är nu en sak, som man icke skulle ha något att säga "om, för såvidt man icke, 
som jag, läst nämnda riksdagsskrifvelse och funnit det vara Riksdagens önskemål, att denna 
utredning, särskildt med afseende å den högre landtbruksundervisningen, komme till stånd, 
innan frågorna i öfrigt gått alltför långt. Emellertid, när regeringen lagt denna allsidiga 
utredning till handlingarna, borde man väl haft rättighet hoppas, att frågan om skogshög- 
skoleundervisningens ordnande så snabbt som möjligt tagits om hand och framlagts för 
Riksdagen. Som vi alla känna, skedde ombytet af chef för jordbruksdepartementet midt under 
riksdagen 1909. Vi äro nu i slutet af af I9II års riksdag; ännu ha vi icke någon synbar törhopp- 
ning eller något synbart dokument, som tyder på, att vi nästa riksdag skola få fram frågan om den 
högre skogsundervisningens ordnande. Visserligen svarade herr statsrådet Nylander på den nyss 
citerade interpellationen, om jag så får säga, af grefve Wachtmeister under remissdebatten, 
att han vore utomordentligt intresserad af denna viktiga undervisningsfråga, intresserad af 
att den snart skulle få sin lösning, och därför skulle han göra allt hvad på honom ankomme 
för att densamma icke måtte längre än nödigt undanskjutas. 
Jag förmodar sålunda, att det har varit synnerligen viktiga omständigheter, som hindrat 
herr statsrådet ifrån att för denna Riksdag framlägga proposition i frågan. Jag mäste på det 
allra lifligaste beklaga detta, och när jag tänker på, att den tekniska högskoleundervisningen, 
hvars utredning var färdig i form af kommittébetänkande senare än skogshögskoleundervis- 
ningskommitténs, redan gifvit anledning till tvenne propositioner, den ena vid 1909 års riks- 
dag och den andra vid 1911 års riksdag, samt tar i betraktande, att denna utredning och 
detta förslag rört sig om ett belopp mellan 12 och 13 millioner kronor, ehuruväl det för i 
år framlagda rör sig om ett betydligt mindre belopp för tillfället, så förvånar det mig, att 
man icke kunnat hinna med den jämförelsevis blygsamma utredning, som gäller den högre 
skogsundervisningen, och jag beklagar det ifrån reella synpunkter, därför att jag tror, att 
för hvarje dag, som går och som denna så utomordentligt viktiga fråga uppskjutes, det blir 
allt svårare att bota de refvor, som till följd af detta uppskof inträffa. Vi skola komma 
ihåg, såsom också talaren i Första kammaren påpekade, att det nuvarande skogsinstitutets 
hela lärarepersonal är tillsatt på extra stat. Det finnes icke en enda ordinarie kraft vid 
detta skogsinstitut. Under den tid, som går, går den ena dugande kraften efter den andra 
bort ifrån skogsundervisningen antingen till rent privata verksamhetsområden — jag skulle 
kunna nämna ett mycket framstående exempel på detta — eller också till andra högskolor, 
jag vill särskildt erinra om en professor vid Stockholms handelshögskola. 
I detta sammanhang vill jag äfven erinra om, att då propositionen om Tekniska hög- 
skolan år 1909 framlades, Riksdagen icke kunde behandla denna stora fråga därför, att det 
var så långt lidet på riksdagen, men Riksdagen ordnade ändå löneregleringsfråganu för de 
dåvarande professorerna vid Tekniska högskolan. Om anledningen — jag vill ej yttra mig 
om densamma, ty jag känner den icke — till dröjsmålet med framläggandet af Kungl. Maj:ts 
proposition i denna fråga har varit tvingande med afseende å hela omorganisationen, så synes 
det mig dock, att man hade bort se till att så snart som möjligt ordna en lönereglering för 
lärarna vid detta institut, så att icke de dugligaste och bästa krafterna på detta viktiga, jag 
vill säga utomordentligt betydelsefulla, undervisningsområde gå från staten till andra verk- 
samhetsfält. 
I samband med detta vill jag utan att närmare gå in på, hur miserabelt det är ställdt 
med skogsinstitutets lokaler, som numera nästan äro omöjliga för all slags undervisning, också 
erinra om att i samband med frågan om själfva undervisningen också står lösningen af den 
