SKOGSHÖGSKOLEFRÅGANS NUVARANDE LÄGE. FORA 
Sedan detta arbete afslutats, befanns det emellertid vara lämpligast, att samtidigt med 
att landtbruksstyrelsens yttrande däröfver inhämtades, styrelsen äfven finge i uppdrag att 
afgifva utlåtande öfver Riksdagens ifrågavarande skrifvelse. Sedan landtbruksstyrelsens ytt- 
rande i ärendet inkommit, hvilket beträffande fortsättningskurserna icke afgafs förrän den 
7 juni 1910, och hvari samma styrelse framhåller och betonar, att frågan om fortsättnings- 
kurserna vid Ultuna och Alnarp lämpligast borde utredas och ordnas för sig oberoende 
af den vidlyftiga landtbrukshögskolefrågan, hafva åtskilliga förberedande öfverläggningar ägt 
rum mellan cheferna för några närstående ämbetsverk, hvilka af mig tillkallats för under- 
sökning, huruvida någon kombination med undervisningen vid redan befintliga undervis- 
ningsanstalter möjligen skulle låta sig göras. Det hela resulterade emellertid däri att jag 
den 17 februari innevarande år utverkade och erhöll Kungl. Maj:ts tillstånd att tillkalla 
några särskilda sakkunnige, hvilka skola ytterligare närmare utreda ärendet och uppgöra 
förslag till den högre landtbruksundervisningens lämpligaste anordnade. Denna fråga ligger 
sålunda nu hos de sakkunnige. Såsom herr Starbäck påpekade, innebar Riksdagens skrifvelse 
ingalunda något föreläggande för Kungl. Maj:t att samtidigt taga alla dessa frågor under 
öfvervägande, utan Riksdagen öfverlät till Kungl. Maj:t att här handla på det sätt, som 
kunde befinnas vara det lämpligaste. Riksdagen framhöll tillika, att den icke ville göra 
gällande, att frågan behöfde lösas på en gång i hela sin omfattning utan stegvis. Riks- 
dagen antydde, att det sannolikt funnes flera utvägar, som kunde tänkas, och att den här 
ifrågasatta om fortsättningskurser vore en af dessa vägar. 
Såsom herrarna häraf nogsamt torde finna, hafva dessa förslag beträffande såväl skogs- 
undervisningen som den högre landtbruksundervisningen icke blifvit åsidosatta, utan äro 
alltjämt föremål för utredningar och öfverläggningar, och jag hoppas, att de inom en snar 
framtid kunna lösas på ett för vårt jordbruk och vår skogshushållning lyckligt sätt. 
Herr = Zetterstrand: Herr talman, mina herrar! Då jag anser denna fråga vara 
af ofantligt stor betydelse, hade jag redan begärt ordet i densamma, innan herr statsrådet 
lämnade sitt meddelande. När man tänker på hvilken ofantligt stor utsträckning, som våra 
skogar hafva, och tänker på betydelsen af att de skötas på ett förståndigt sätt, kan man 
inse, hur ofantligt viktigt det är, att de personer, som hafva skötseln om hand, få den bästa 
undervisning. Men hur skall det blifva möjligt, när den förnämsta undervisningsanstalten, 
som vi nu hafva, som nyss påpekades, skötes af idel vikarierande lärare, när den är inrymd 
i lokaler som äro af underhaltig beskaffenhet, när man där icke kan erhålla lämplig under- 
visningsmateriel i brist på utrymme och till följd häraf icke kan begagna sig af den materiel, 
som finnes? Det är ganska klart, att något måste göras med det allra första, och det är 
glädjande att höra, att det icke är meningen att länge dröja med denna fråga. 
Hvarför jag i alla fall begagnar ordet, beror på, att jag anser mig böra påpeka ett 
förhållande, som skulle kunna medföra, att man något hastigare kunde nå en lösning af frågan. 
Vi veta, att på den plats, där nu Skogsinstitutet ligger, skall Nobelstiftelsen få sina lo- 
kaler, och dessa Skogsinstitutets nuvarande byggnader komma sålunda att borttagas. Men 
hvart skall Skogsinstitutet taga vägen under tiden? Nu har den kommitté som haft skogs- 
undervisningsfrågan om hand, föreslagit byggandet af ett skogsinstitut med tillhörande skogs- 
försöksanstalt. Medan jag var i statsrevisionen, hade jag tillfälle att sätta mig något in i denna 
byggnadsfråga och se på ritningarna, och jag jämförde dem därvid med ritningarna till en redan 
befintlig statens byggnad, nämligen Veterinärinstitutets nuvarande byggnad, som i år sannolikt 
kommer att utrymmas. När jag jämförde dem, fick jag, vill jag minnas, den bestämda uppfatt- 
ningen, att alla de lokaler, som voro afsedda att inrättas i Skogsinstitutets nya byggnad, funnos 
i Veterinärinstitutet, dock att plats icke fanns för skogsförsöksanstalten med tillhörande försöks- 
fält. Nu tänker jag mig möjligheten, att, när Veternärinstitutet flyttar till sina nya lokaler, 
och således dess gamla byggnad blir ledig, Skogsinstitutet skulle kunna inflytta åtminstone 
prvisoriskt i Veterinärinstitutets gamla lokaler och sannolikt kunde det där kvarblifva för 
beständigt. Man skulle då kunna inskränka sig till att uppföra byggnader för försöksanstalten, 
hvilka skulle kunna uppföras på eller invid Experimentalfåltet. Det måste blifva på Expe 
rimentalfältet. Det är icke otänkbart att då ha Skogsinstitutet vid Karlavägen och försöks 
fältet därute vid Experimentalfältet. Jag törs inte döma härom, men som ett provisorium 
tror jag förslaget är utmärkt, och gör man så, så skulle frågan få en mycket hastigare lösning. 
Gör man icke så, dröjer det åratal, innan man får nya byggnader. 
Jag har velat fästa uppmärksamheten på detta förhållande och velat gifva anvisning 
på, huru man snarast möjligt och på billigaste sätt skall få en lösning af denna fråga, som 
i ekonomiskt hänseende är af ofantligt stor betydelse för hela landet. 
Herr Starbäck: Herr talman! Jag kan verkligen icke känna mig fullt tillfredsställd 
med det svar som kom från statsrådsbänken på mitt yttrande. Det är visserligen sant, att 
Skogvårdsföreningens Tidskrift, Fackafdelningen 1911. A 
