SKOGSHÖGSKOLEFRÅGANS NUVARANDE LÄGE. BOT 
vård må blifva en mönstervård, Af remarkabel art är dessutom hans kombination af detta 
anslag med skogsvårdsafgifterna. Nu är det ju på det sättet, att skogsvårdsafgifterna gå till- 
baka till de landsändar, från hvilka de hämtas för att där användas för skogsvårdens fromma, 
Där det bedrifves en stor skogsafverkning äro skogsvårdsafgifterna stora, och där det är en 
ringa skogsafverkning äro skogsvårdsafgifterna ringa. Det är detta, som föranledde de mo- 
tioner, som väcktes ären 1908 och 1909, och som gingo ut på att skogsvårdsafgifterna 
skulle utgå på ett annat sätt. I motionen 1908 anhölls, att skogsvårdsafgifterna skulle be- 
räknas efter arealen på de enskilda skogarna i landet. Denna motion afslogs. År 1909 
återkom ungefär samma motion — om jag icke minnes fel — men då med betydligt blyg- 
sammare anspråk: det föreslogs, att !/, af skogsvårdsafgifterna skulle fördelas öfver hela 
landet, hvilket ju innebar, att de trakter, från hvilka skogsvårdsafgifterna erhöllos, skulle 
afstå !/; till de trakter, som icke erlade nägra skogsvårdsafgifter. Denna motion afslogs i 
Andra kammaren med 148 röster mot 34. Jag ber herrarna att fästa uppmärksamheten på 
dessa siffror. Man kan ju då anse, att den fråga, för hvilken motionären gjort sig till tolk, 
för alltid bragts ur världen, Då är det för mig synnerligen svårt att förstå, hvad herr 
statsrådet menar med följande passus. Sedan han omnämnt domänstyrelsens hemställan, att 
framställning måtte göras hos Riksdagen om höjning af anslaget till skogsodlingens be- 
främjande för år 1912, samt talat om, att fråga väckts om förändring af grunderna för för- 
delningen såväl af förevarande anslag som ock af inflytande skogsvårdsafgifter, säger han: 
»Då emellertid samtliga dessa frågor stå i visst sammanhang med hvarandra och sär- 
skildt sistberörda fråga är af den omfattande och grannlaga beskaffenhet, att en ändring i 
de nu gällande grunderna icke synes böra utan synnerligen tungt vägande skäl äga rum, 
finner jag mig för närvarande sakna anledning föreslå ändring vare sig i beloppet af anslaget 
till skogsodlingens befrämjande eller i villkoren för åtnjutande af bidrag från samma anslag, 
utan hemställer jag, att Eders Kungl. Maj:t måtte föreslå Riksdagen att för skogsodlingens 
befrämjande för år 1912 bevilja ett extra anslag af 100,000 kronor.» 
Det är denna fråga om skogsvårdafgifternas fördelnings »grannlaga beskaffenhet», 
som har satt myror i hufvudet på mig. Jag förstår icke riktigt, hvarför denna fråga, som 
utaf Andra kammaren med 148 röster, såsom jag nyss nämnde, mot 34 bragts ur världen, 
fortfarande skall spöka här i statsrådsprotokollet, då det gäller ett sådant anslag som detta 
för skogsodlingens befrämjande i riket. Är det något slags hänsyn till — ja, jag vet icke; 
jag har funderat en liten smula på, om man skulle kunna finna någon ledning genom att 
titta efter på ett annat ställe, där det är tal om norrländska afdikningsanslaget. Där står 
det nämligen, att en bidragande orsak till att man icke velat höja detta afdikningsanslag 
varit, »att ämbetsverken ej ansåge ett forceradt arbete med myrutdikning vara lämpligt af 
det skäl, att öfverdrifven höjning af arbets- och dagsverkspriserna i orterna däraf skulle 
kunna föranledas». Man vill icke vara med om att höja afdikningsanslaget för de 2,000 
kvadratmil omfattande fyra nordligaste norrländska länen därför, att man är rädd för att 
höja dagsverkspriserna här och där i orterna, möjligen då för större sågverksägare eller 
större industrietablissement eller dylikt. Är det någon liknande hänsyn till de intressen, 
som framfördes af motionärerna vid 1908 och 1909 års riksdagar, då det gällde skogsvårds- 
afgifternas fördelning, som förhindrat herr statsrådet och chefen för jordbruksdepartementet 
att nu behjärta behofvet af anslaget för skogsodlingens befrämjande? Jag har icke velat på- 
stå, att så är förhållandet. Men jag har icke kunnat hjälpa, att mina funderingar gått litet 
åt det hållet. Jag vill i detta.sammanhang ha  påvisadt, att från sakkunnigt håll beräknats, 
att behofvet i detta afseende för skogsodlingen belöper sig under perioden 1911—1915 är- 
ligen till 1,400,000 kronor, och tillgången är 900,000 kronor; det blir således en brist af 
500,000 kronor årligen. 
Domänstyrelsen, som går försiktigt tillväga, har i den skrifvelse, som här omnämnes, 
den 26 oktober 1910 föreslagit en höjnning till 200,000 kronor. Men herr statsrådet och 
chefen för jordbruksdepartementet finner några grannlagenhetshänsyu af högst underlig be- 
skaffenhet — hvilka har jag förgäfves försökt få reda på — hindra honom från att alls 
höja detta anslag till skogsodlingens befrämjande. 
Jag har, herr talman, icke kunnat underlåta att fästa uppmärksamheten på denna fråga, 
och jag får verkligen säga, att, då man låter den ena handen i propositionen nr 4 skrifva, 
att man har det allra största intresse för intensiteten och höjande af intensiteten af statens 
skogars skötsel och vård, bör man icke låta den andra handen eller någon annan hand 
skrifva, att man icke det ringaste bryr sig om att höja ett anslag, som utgår med så ringa 
belopp som 100,000 kronor för detta viktiga ändamål. Låtom oss endast komma ihäg, at 
endast i Bohuslän finnes det kalmarker och ljunghedar på 250,000 hektar. 
Som sagdt, herr talman, jag har velat få detta mitt yttrande till protokollet. 
Vidare anfördes ej. Utskottets hemställan bifölls. 
