ERFARENHETSTABELLER FÖR TALLEN. IT 
kantträden å själfva ytan skola växa under samma betingelser, som trä- 
den å de inre delarna af ytan. 
Sedan ytan blifvit utsatt, utmärktes först de stammar, som skulle 
utgallras. Gallringens styrka var i regel »svag låggallring». Dock äro 
i serien äfven medtagna några ytor, där det låggallrats starkt, såsom 
HUMANT: I, ga, 110; C23, 246: 274, 287 39: 43, och 05: Da, emellettidfuarn 
redan gallrade bestånd skillnaden i virkesbelopp mellan en svag och 
stark låggallring i många fall icke är så stor, ansåg jag mig kunna 
medtaga äfven dessa ytor. För att såvidt möjligt ernå likformighet i 
gallringarna, utmärktes dessa å samtliga ytor af mig personligen eller 
under min personliga ledning. 
Sedan gallringsvirket bläckats, numrerades de öfriga stammarna 
i nummerföljd, hvarigenom det blir möjligt att kontrollera, om något 
träd af en eller annan anledning försvinner från ytan, samt att om så sker 
det oaktadt använda ytan för det afsedda ändamålet. För hvarje träd 
bokföres dess diminsion i norr—söder och öster—väster vid 1.3 m. från 
marken. Då det här är af vikt, att mätningen städse göres på samma 
ställe af trädet, utmärktes mätpunkten med ett oljefärgskors på östra 
eller västra sidan af stammen och med en prick å norra eller södra 
sidan, på det ställe där klafvens rörliga skänkel berörde trädet, när klafvens 
linjal tangerade korsets midtpunkt. Härigenom mättes alltid diametern 
norr—söder och öster—väster. 
Till profstammar utvaldes sedermera ett antal träd, fördelade i 
ungefär samma förhållande, som det fanns stammar inom försöksytans 
olika centimeterklasser. Dessa profstammar uppmättes i 1 meters sek- 
tioner, hvarjämte antecknades trädets ålder, totala höjd m. m. 
För att beräkna försöksytornas virkesmassor infördes stammarna 
efter de båda mätta brösthöjdsdiametrarna i en centimeterlista. Hvarje 
träd infördes således tvenne gånger, hvarigenom det blef onödigt, att 
beräkna hvarje träds medeldimension. Centimeterklasserna bildades på 
det sätt att till klassen 10 cm till exempel lades alla träd med dimen- 
sioner från 9,s till 10,4 cm. 
Med ledning af stamantalet (n) i hvarje centimeterklass beräknades 
klassens grundyta (g). Kunde jag desstom lära känna klassens medel- 
höjd (h) och formtal (f), kunde virkesmassan (v) erhållas ur formeln 
v=gxh>xf. För den skull användes de å profstammarna mätta 
höjderna och formtalen till att för hvarje försöksyta upprita höjd- och 
formtalskurvor, där höjden och formtalet för hvilken centimeterklass 
som helst kunde afläsas. 
Sedan centimeterklassernas virkesmassa uppskattats, sammanfördes 
dessa klasser till grupper om fem centimeter 1—4, 35—9, 10—14 etc. 
