OSUD XYLOPHAGU. 



CA spolu příspěvek k historií našich lesů). 

 (Prof. J. Roubal). 



Všichni činitelé, již rozhodují o osudu těchto hmyzů (a ovšem 

 i ostatních živočichů životem poutaných na stromy a kře, jako 

 jsou jiní arthropodi, ptáci a p.), usilovně spějí k devise s hle- 

 diska přírodovědeckého a esthetického tragické: vyhubiti jich. 

 Tato tendence týká se v prvé řadě přecivilisované střední Evropy; 

 k nejkrajnějšf míře jsou dnes už zdecimováni, mnozí náleží k ra- 

 rissimům evropské zvířeny, zejména, je-li jejich areál zeměpis- 

 ného rozšíření jen na zmíněné krajiny omezen, nebo jsou už 

 skoro zcela vymazáni z řad žijících druhů. Kontrola u některých 

 není právě snadná, protože mnohé faunistické knihy, příručky a 

 pod. opisují data stará bez revise, a tak se stává, že z některé 

 provincie německé, rakouské atd. citován druh, jenž jen v stole- 

 tých doubravách žíti může, na zmíněné pak lokalitě už dávno 

 bují infamní smrkový les se stromky v řadách s mrtvým úplně 

 podkladem půdy. Zachovají se ty druhý, jež rozšířeny v palae- 

 arktické fauně, až do centrální Asie a Sibiře — ovšem tam se 

 zachovají na velmi, velmi dlouho. 



Hojnými vlastně jsou jen málo vybíraví druhové omnivorní, 

 ke změnám okolí málo citliví, dále všeobecně známí škůdci měk- 

 kého dříví, jako Ipidi, Hylobius, Pissodes, Astynomiis aedilis, Lep- 

 tura rubra, některá Rhagia a p. 



Pro rámec tohoto článku rozumějme zatím výrazem xylo- 

 phag jen vskutku ve dřevě, pod korou, v trouchu a v dřevo- 

 vých houbách žijící hmyzy a v prvé řadě brouky. 



V dávných dobách byly lesní porosty naší vlasti složeny 

 převahou ze stromů listnatých — máme na zřeteli krajiny vhodné 

 pro takové lesy, tedy mimo pohraniční hory — a smíšených. 

 Až po doby nepříliš dávné, asi do počátku minulého století, udr- 

 žovaly se alespoň většinou lesy v původním svém stavu, lesy, ne 

 zásobárny dřevařských obchodů, t. j. hospodařila tam v hlavních 

 rysech příroda : rostlo vše, jak příroda chtěla, vyrůstaly stromy, 

 jak bylo přirozeno, hynuly, jak příroda chtěla. 



Lesy měly svou mikrofloru i mikrofaunu, své louky, doliny 

 bažiny, jezírka; živly ročních počasí pomáhaly hospodařiti. 



23 



