stáří lesa, přečasto dle finančních záležitostí majitelových; v lese 

 je stále nějaká činnost patrná, stále lidé a lidé a ti nikdy ne- 

 prospívají lesu: do lesa nikdo ničeho nenosí, každý spíše od- 

 nese. Nanejvýš fatální ovšem jest chorobná mánie, zvlášť poslední 

 doby, měniti podstatně druhy dřevin v té oné krajině: přímo 

 tragičnost vtělena v známou praksi, sázeti jen to, co rychle ro- 

 ste, bez ohledu na podnebí, půdu, tradice, ostatní souvislosti, 

 formace rostlin i živočichů na tom místě. Výsledky toho úžasné 

 přímo v přední řadě pro vědu a esthetiku, vidíme na zátopách 

 smrkových. Smrkové kultury se sází všude i na vápně, v níži- 

 nách, často s nezdarem, ale jest to horečka, v níž upadl fana- 

 tismus kapitalistický; horečka se už jeví všude jako symptom 

 zvyklosti a jen málo jest těch, již začínají se vraceti k progra- 

 mům lesů listnatých, smíšených, přirozeného zmlazování, často 

 jen z důvodů nutnosti: protipřirozený kult smrku má svůj pen- 

 dant v děsných epidemiích Ipidů a mnišky (Psilura monacha). 



Dnešní „les" jest, jako už pověděno, až na malé výjimky 

 houština, zpravidla smrková, nebo jsou to kmeny prostředního jen 

 stáří, mladé, všechny zdravé a pod nimi „vyčištěno!" 



Z pařezů jehličnatých se olupuje kůra (aby se tam nehnízdil 

 „brouk"!), tolikéž kmeny poražené se olupují. Ještě horší ovšem 

 jest, že se velmi často pařezy odstraňují („dobývají") vůbec a 

 tak půda o humus připravuje. Odstraňují se kůry, větve, duté 

 stromy. — Velké druhy xylophágů ovšem už dávno jsou vyhu- 

 beny v našich vlastních „lesích" — roháč žije spíše v hájích 

 s několika starými duby, v parcích, stromořadích, rovněž velcí 

 Cerambycidi, krasci, Dorciis, Steatoderus fernigineiis, Cetonia 

 speciosissima, Osmoderma a j. Tam pak zase starají se o jich 

 úbytek různí vykořisťovatelé pro účely obchodnické. — Význačné 

 interessantní druhy, zvláště takové, jež i v původních formacích 

 lesních jsou vzácnými, nejsou vůbec, nebo jen sporadicky; jindy 

 a jinde hojní dřevomilní brouci jsou už vzácnostmi. 



Několik příkladů pro tyto oba zjevy: Priomis (Piluna), Erga- 

 tes faber, Chalcopliora mariana i Rosalia alpina ještě před ne- 

 mnohými desítiletími byly druhy tak hojné, že i v nejobecnějších 

 učebnicích byli uváděni. Dnes? — Ve starých sbírkách z let 

 padesátých, až osmdesátých minulého století, jakož i v tehdejší li- 

 teratuře koleopterologické byli z příhodných míst všude uváděni: 



25 



