Tyto haemolysiny se patrně v pletivech rostlinných velice rychle mění. 

 Již po denním stání extraktu rostlin napadených mšicemi nebo umělé 

 směsi šťáv rostlinných a šťáv příslušných parasitů se lysiny úplně néutras 

 lisovaly nebo alespoň tak oslabily, že přidané krvenky zůstaly pak nes 

 změněné nebo jen z části rozpuštěné. Když se nechali působit současně 

 všichni tři činitelé (extrakt nenapadených částí rosthn, extrakt příslušných 

 mšic a krvenky), nenastala neutralisace aphidolysinů ani jich oslabení, 

 nastala pravidelná haemolysa. Patrně afinita mezi krvenkami a šťávami 

 mšic převážila. 



Dalším důležitým zjevem je, že seslabení nebo neobjevení se haemolysy 

 nastane účinkem šťáv rosthnných na extrakci mšic jen u příslušných druhů 

 nebo alespoň druhů příbuzných. Na př. haemolysiny extraktu mšic žijí= 

 cích na vikvi, neutrahsovaly se výtažky rostlin, na kterých mšice pravi; 

 dělně žijí — Ervum tenuifolium, Vicia sepium, nikoli výtažky Artiplex 

 hastatum. V prvém případě zůstaly přidané krvenky nerozpuštěné, kdežto 

 v druhém byla zjevná positivní haemolysa. 



Pozorujeme zde tedy jekýsi vztah mezi mšicemi a jejich hostitelkami. 

 B o r n e r tyto vztahy podepírá ještě jiným pozorováním. 



Smícháním šťáv živočichů a rostlin k sobě náležejících, pozoroval sra^ 

 žení ve způsobe zákalu. Šťávy pak rostlin (Atriplex hastatum) a mšic 

 (Aphis atriplicis) k sobě náležejících, smícháním ukázaly větší zákal než 

 bylo=li k pokusu užito mšic cizích (Schizoneura lan.) s těmiž rostlinnými 

 šťávami. V prvém případě jevila se podobnost (stejný zákal) s výtažky 

 hálek zmíněných mšic (Aphis atriplicis). Na základě asi stejného stupně 

 zákalu, soudí B o r n e r, že na výtažek zdravých listů působí šťávy přísluš* 

 ných mšic v podobném smyslu jako účinkuje ssání mšic na šťávy buněk 

 rotlinných. 



Vliv haemolysinů mšic vidí B o r n e r na rosthnách ve změně barvy 

 v okolí pichu a pak v poruchách roštových — tvoření hálek. Proti toxi* 

 ckému pojetí D e w i t z ow u zdůrazňuje, že výskyt haemolysinů ve slis 

 nach mšic a jich neutralisace šťávami rostlinnými ukazuje na enzymy, 

 jež mají vHv na trávení, po př. na tvoření hálek. 



Jiný významný sekret je voskový. Buď jsou mšice jen jako poprášeny 

 voskovým práškem, nebo u nich pozorujeme celá vlákna vosková a to 

 někdy v takovém množství, že celé jejich tělo je jako ukryto v bílé vlně 

 (obr. 8). Hlavní asi význam vosku spočívá v tom, že se zvířata chrání 

 takto proti účinkům vody. Lihem se tento vosk snadno rozpouští a pak 

 zbylé struktury bývají často důležitým znakem rozpoznávacím. Struktura 

 žláz je zřejmá z obrázku 8. 



Obraťme se nyní k jejich vývoji a cyklu životnímu. 



Mšice v našich krajinách velikou většinou nakladou na podzim (asi 

 v říjnu) na kůře blízko pupenů, na přízemních částech rosthn, řidčeji na 

 listech vajíček. Životodárné paprsky jarní probudí život i v nich a tak 

 někdy již v březnu objeví se larvy, jež pak se čtyřikrát svlékají, až do= 

 rostou na neokřídlené samičky, rodící živá mláďata bez oplození, tedy 

 parthenogeneticky. To jsou zakladatelky (fundatrices). 



Pak střídají se létem pokolení okřídlená i bezkřídlá, oboji partheno^ 

 genetická, o jichž rozdílech jsme již slyšeli. Konečně poslední generace 

 agamních samiček asi v záři (plodonosky, sexupara) dají původ samečkům 

 a samičkám pohlavním, které po spáření kladou na známá již místa 

 vajíčka. Hospodářsky je na př. významné, že na podzim nacházíme jich 

 spousty na košťálech různých druhů kapust a tedy nepořádně uklizené 

 pole na podzim znamenitě přispívá k jich přezimování, jak jsem to měl 

 příležitost pozorovat již po několik let ve školní zahradě. 



Zdá se, že tyto pohlavní generace jsou přivoděny vnějšími poměry, 

 a to nedostatkem potravy a zvláště nízkou temperaturou, neboť za po* 

 měrů pro vzrůst rosthn po celý rok příznivých, nedochází k vývoji po* 

 hlavních generací a rozmnožování děje se nepřetržitě parthenogeneticky. 



54 



