To bylo také pokusně potvrzeno. Konečně svědčí o tom i zkušenosti 

 z krajů teplých, kde rostlinstvo celý rok vegetuje a kde tedy nedochází 

 k vývoji pohlavních generací. (Viz o tom můj článek v Přírodě roč. 13., 

 str. 221.) 



Tak jednoduchý životní cyklus není však u všech druhů mšic. U ně* 

 kterých druhů okřídlené agamní samičky pravidelně v určitou dobu roční 

 opouštějí původní rostlinu a ubírají se na rosthnu jinou — stěhují se. 

 Bývá to obyčejně koncem jara, nebo počátkem léta. Na podzim z této 

 jen přechodní rostliny opět vracejí se na rosthnu původní. Znázorněno 

 je to na diagramu v obr. 10, kde je také potřebné vysvětleno. 



Jiný zajímavý cyklus životní popsal D a vi s u mšice Siphonaphis padi L. 

 ve Spojených Státech Severoamerických, jak je znázorněno a vysvětleno 

 na jeho diagramech. 



Tedy vhv teploty působí nejen na vývoj pohlavních generací, nýbrž 

 i na stěhování ovšem asi nepřímo tím, že teplotou se mění podmínky vý* 

 živné, neboť přestěhováním nevyhnou se vlivům tepelným. 



Ježto mšice ze stromů a keřů stěhují se létem na byliny a koncem 

 léta se opět vracejí, hledal Mord vilko příčinu stěhování v různých 

 podmínkách výživných v různých dobách ročních, jednak na stromech 

 a keřích, jednak na bylinách. 



Proudění šťáv výživných síťkovicemi, v nichž hlavně nacházejí mšice 

 potravu, je u stromů a keřů na jaře zvláště hojné, aby z reservních látek 

 v kmenech nahromaděných dostalo se pupenům dostatečného materiálu 

 na vytvoření větví a hstů. Jsou tedy mšice v té době na nich žijící ve 

 výhodných pomínkách životních. 



Jinak je tomu v horkých měsících letních. Vláhy v zemi bývá nedo= 

 statek, vypařování a dýchání, dějící se na účet uhlohydrátů, je za dlouí 

 hých dnů a vysoké teploty zvětšeno až mohlo by vésti k tomu, že by 

 se více látek ztrávilo než může rosthna assimilací vyrobiti, kdyby neměla 

 rosthna opatření čelící těmto nepříznivým poměrům. Následek toho však 

 je, že v produkci a proudění organických látek nastává u stromů a keřů 

 létem jakási stagnace. 



Mimo to pro ssání je nepříznivo tuhnutí blan buněčných účinkem vys 

 soké teploty. To vše nezůstane bez vlivu na mšice. Vhv nedostatečné 

 výživy jeví se jednak v menších rozměrech tělesných oproti generacím 

 předchozím a pak hlavně v tom, že nejsou schopny se rozmnožovat, nebo 

 v míře jen nepatrné (na př. Drepanosiphum platanoides Schrk.., Chaito^ 

 phorinella aceris Koch, Ch. testudinata Thorn., kde se mluví proto o ja* 

 kémsi letním spánku, Aphis viburni Scop. a j.). Většinou však opouštějí 

 stromy a keře, aby vyhledaly si vhodnější výživu na byhnách. Když i ty 

 koncem léta počnou ukládat reservní látky do semen a hsty a stonky 

 poznenáhlu usýchají, vracejí se zpět na příslušné stromy a keře, kde je 

 nyní opět doba proudění šťáv za účelem ukládání reserv v kmenech 

 a kořenech. Ovšem druhy, které celý cyklus prodělávají na byhnách, 

 uchrání se tím, že vyvine se pohlavní generace a samička odloží na zimu 

 vajíčka. Kde se tak včas nestalo, přichází celá kolonie na zmar, což 

 ovšem nic neznamená při tak úžasné schopnosti rozmnožovací, jako je 

 u mšic. Také na stromech a keřích dochází ku vývoji pohlavních generací, 

 které, jak se zdá, mají ústrojí zažívací vůbec zakrnělé (Schizoneura lanig.). 



Jeíli theorie Mordvilkova správná, pak by na místech vlhkých 

 a v létech méně teplých bylo stěhování zbytečné. Skutečně také P. v. d. 

 Goot zaznamenává, že u druhu Aphis rumicis L. v chladnějších létech 

 nepřcletuje velká část mšic na obvyklé byliny (mák, šťovík a j.), nýbrž 

 zůstává na původním brslenu. Podobně i u Hyalopterus pruni Fabr. jen 

 část opouští mandloňovité rostliny, aby se přestěhovala na rákos. Avšak 

 okolnost ta je zároveň protinámitkou této theorie, ježto jedinci druhu 

 Phorodon humili Schrk., kteří zároveií s jmenovaným výše druhem žijí 

 na švestce, bezpodmínečně opustí počátkem léta švestku, aby hledali si 



55 



