8 HENRIK HESSELMAN. 
tillstånd äro sällsynta. Också i skärgårdsområdet hysa särskildt de trakter, 
där marken är mer eller mindre kalkhaltig, vackra löfängar. Så är t. ex. 
fallet i östra Uppland, där morängruset är uppblandadt med kalk- 
stensblock, härstammande från silurlager omkring Gäflebukten. Här 
äro de grunda sjöarna ofta kantade af en mycket omväxlande löfskogs- 
vegetation och inuti de vidsträckta barrskogarne finner man här och där 
små bestånd af ek och lind med en rik underväxt af allehanda löf- 
skogsväxter. Sannolikt representera dessa bestånd relikter från en 
fordomtima större och mer sammanhängande utbredning. 
Ytterst nära löfängarne stå de gamla ursprungliga ekskogarne i vårt 
land, af hvilka nu knappast finnes kvar annat än några spridda, säll- 
synta rester. Äfven dessa hysa en riklig underväxt af många olika 
slags buskar och smärre träd samt en frodig ört- och gräsvegetation, som 
trifves i ekarnes ganska lätta skugga. Ekbackarne med sina gamla 
knotiga, vidkroniga träd, och genom betning vanligen starkt förvand- 
lade och utarmade ört- och grästäcke äro nu ofta de sista återstoderna 
af deras forna skönhet och mäktighet. En genom betning och rödjning 
mycket förändrad löfäng med ek, ask och lind återger bild 6. Det 
synes för öfrigt som om eken varit mera ensidigt härskande i de inre 
delarne af landet, medan den stora blandningen af olika arter, som i 
synnerhet karaktäriserar våra löfängar, hufvudsakligen ägt rum utmed 
kusterna och kring de större sjöarne. 
De ädla löfträden försvinna emellertid längre norr öfver. I Dalarne, 
Hälsingland, Medelpad och Ångermanland finnas nu endast spridda loka- 
ler, representerande relikter från en fordom vida större utbredning, som 
sannolikt inträffade under litorinatiden. Här är det i synnerhet hasseln, 
som uppträder som relikt, men ända upp i Ångermanland träffas lind, 
alm och lönn. I Jämtland på några ställen såsom vid Karlberget och 
Fogelberget, och i södra Lappland vid Malgomajsjön, finnas gamla 
relikter af alm tillsammans med en del gräs och örter, som egentligen 
höra hemma i våra löfskogar och löfängar. 
De af ädla löfträd hufvudsakligen bildade löfängarne fortsättas 
emellertid uppåt Norrland af andra växtformationer, som ha en liknande 
artsammansättning och motsvarande fordringar på näring och fuktighet 
i marken. Artantalet i löfträdsbeståndet är förminskadt. Det är endast 
få arter, som här äga någon större utbredning, framför allt är det björk, 
gråal och hägg, till hvilka sälla sig ett stort antal sälg- och videarter. 
Björkängarne och lunddälderna i Norrland motsvara Sydsveriges löfängar, 
ehuru de på grund af andra klimatiska betingelser särskildt en lägre 
sommartemperatur och en kortare vegetationsperiod ha en annan, re- 
lativt mer enformig och artfattig sammansättning af nordisk prägel. 
