16 HENRIK HESSELMAN. 
tionerna framgick med all bestämdhet, att den relativa luftfuktigheten i 
medeltal var densamma eller i det närmaste densamma på de öppna 
ängspartierna och inuti de täta bestånden. Endast en helt obetydlig 
skillnad på några procent fanns mellan asklundarnes starkt slutna be- 
stånd, och de för vind och sol öppna ängspartierna. Detta resultat är 
så mycket märkligare, som temperaturen i medeltal var högre på ängen 
än i asklunden. Då det enligt en ganska ingående undersökning knap- 
past finnes något skäl att anse detta resultat såsom en följd af det 
maritima klimatet på holmen, torde det vara sannolikt, att löfängarne i 
allmänhet förete en mycket jämn fördelning af luftens relativa fuktighet; 
några mer betydande skillnader torde knappast finnas mellan de slutna 
bestånden och de öppna ängspartierna. Luftens fuktighet spelar därför 
säkerligen en rätt obetydlig roll för utbildningen af det ytterst omväx- 
lande, olikartade växttäcke, som finnes mellan och under löfträdsbestånden. 
Af så mycket större och mer ingripande betydelse är däremot ljuset. 
På senare tid har den moderna växtgeografiska forskningen erhållit ett 
nytt, praktiskt medel att ute i fria naturen på olika växtplatser mäta 
den ljusmängd, som kommer växterna till godo. Metoden grundar sig 
på det välbekanta förhållandet att klorsilfver svärtas i ljuset; ju fortare 
det mörknande klorsilfret erhåller en bestämd färgton, desto starkare är 
ljuset. Ljusstyrkan beräknas sålunda efter den tid som åtgår för att 
en med klorsilfver preparerad hvit pappersremsa skall erhålla en för 
alla gånger noga bestämd färgton. 
Hvarje skogsman känner af egen erfarenhet, att olika trädarter ha 
ett olika stort ljusbehof, men också att detta ljusbehof växlar ej så ovä- 
sentligt efter markens olika beskaffenhet, liksom i följd af andra yttre 
förhållanden. De mer ljusälskande trädslagen stå mindre tätt när de 
förekomma i bestånd, och de olika kronorna lämna ett större mellanrum 
mellan hvarandra. Deras kronor äga ett ljust, lätt gren- och bladsy- 
stem, som låter ganska mycket ljus strömma ned till den under träden 
befintliga vegetationen. De skuggfördragande träden däremot bilda tätare 
bestånd, kronorna sluta sig mera tillsammans och en betydligt mindre 
ljusmängd kommer vegetationen under trädkronorna till godo. I den 
omnämnda metoden äger man emellertid ett medel att så noga mäta 
ljusstyrkan inuti och under olika träd, att denna kan uttryckas i tal, 
som äro fullt jämförbara med hvarandra. För uppskattningen af ljus- 
styrkan utgår man härvidlag alltid från förhållandena på en fri, fullkom- 
ligt obeskuggad plats och bestämmer man där ljusstyrkan så noga som 
metoden tillåter. Omedelbart därefter mätes ljusstyrkan inuti det träd- 
bestånd, som skall undersökas; förhållandet mellan ljusstyrkan på den 
fria platsen och inuti trädbeståndet angifver beskuggningsgraden. Vid 
