22 HENRIK HESSELMAN. 
mossorna vinna terräng på gräsens och örternas bekostnad. Ha mossorna 
nått en viss utveckling, blir marken gynnsam för granens frö, dessa gro 
nämligen lätt i den fuktiga mossmattan, och som den friska näringsrika 
marken är gynnsam för granen, intränger detta träd ganska fort i löf- 
ängen. Härmed är löfängen allvarligt hotad i sin existens. I granens 
täta, ständiga skugga försvinner snart den omväxlande, ljusälskande ört- 
och gräsvegetation, som utgör löfängens prydnad, marken öfverdrages med 
ett tätt af otaliga svamphyfer sammanfiltadt barrlager, som så småning- 
om ger upphof till en torfliknande humusbildning. I kampen med gra- 
nens starkt skuggande grenar ligga löfträden under, och så småningom 
fördrifvas de alldeles af den nye medtäflaren om näring och ljus. Af 
ett liknande öde hotas mången gång löfängen i vårt land äfven utan 
människans direkta eller indirekta ingripande t. ex. på Omberg enligt 
Alb. Nilssons undersökningar, men utvecklingen blir i alla händelser snab- 
bare och mer fördärfbringande, när betningen kommer till. För löf 
ängens, liksom för hagmarkens bestånd, vore det därför säkerligen till 
stor nytta, om vissa partier af beteshagen under några är lämnades i 
ro och skyddades för kreaturen, hvarigenom ört- och grästäcket skulle 
återvinna hvad det förlorat genom alltför stark betning. I längden skulle 
detta kanske visa sig fördelaktigare än alltför hårdt anlita hagmarken 
genom ständig betning. Har ört- och grästäcket genom betning och 
markens utsugande fördrifvits af ljung, lingon och blåbärsris, kan gra- 
nens inträngande däremot vara till fördel. Blir granbeståndet tätt, för- 
svinna snart risen, och marken öfverdrages med ett humuslager, bil- 
dadt af de affallna, torra barren. Ljushugges ett dylikt bestånd, öfver- 
drages snart marken åter med gräs och örter, som kunna lämna ett 
godt bete, åtminstone till en tid. 
På mindre hemman i synnerhet i skärgårdsområdena hamlas van- 
ligen träden i löfängen för att utfylla höförrådet under vintern. Sär- 
skildt äro ask och asp utsatta för denna behandling. De ädla, till 
mångt och mycket användbara trädslagen förlora genom en dylik åtgärd 
till stor del sitt värde, hvarjämte utseendet blir totalt fördärfvadt. 
Fråga torde emellertid vara, om icke löfängen äfven i vårt land 
skulle löna en fullt rationell, skoglig behandling. Här finnas ju många, 
ytterst värdefulla trädslag, som betalas med goda pris, såsom ask, ann- 
bok och ek. Äfven om löfängarne i sin nuvarande form kunna lämna 
ett eller annat vackert träd, motsvarar säkerligen den nuvarande kvalite- 
ten ingalunda det som kunde åstadkommas genom en omsorgsfullare 
vård. För närvarande importerar vårt land för en ganska afsevärd summa, 
cirka en kvarts million kronor ädlare träslag, i synnerhet för den finare 
möbelindustrien. Många af denna industris mest omtyckta träslag såsom 
