LITTERATUR. 43 
Efter en närmare beskrifning af de i praktiskt hänseende viktiga resultat, som 
vid denna härjning vunnits, gör han följande, med rätta försiktiga slututtalanden 
om densamma: »Erfarenheterna från denna alf/rasista nunnehärjning äro mycket 
beaktansvärda, men få icke utan vidare öfverflyttas, enär de vid nunnehärjningen 
1889—92 vunna delvis strida däremot,' och möjlighet finnes för, att den svenska 
nunnehärjningen hållits i skrankorna af ogynnsamma klimatiska eller väderleksför- 
hållanden. Äfven i badensiska Schwarzwald visade sig 1898 och 1899 talrika nun- 
nor, men blefvo de följande åren allt sällsyntare. I alla händelser böra vi beakta 
förstnämnda erfarenheter, för att eventuellt framdeles uppmärksamma och kontrol- 
lera dem.» 
De regler förf. uppställer för behandlingen vid en redan utbruten härjning äro 
emellertid följande: 
»I. Underlåtande af alla i detta fall fullkomligt gagnlösa metoder för direkt till- 
intetgörelse. 
2. Limning wid brösthöjd i beständ, som ännu kunna räddas, särskildt i de hem- 
sökta skogstrakternas periferi, såväl för bibehållande af de angripna bestånden som 
ock för bevarande af angränsande, ännu oberörda skogstrakter, för att liksom bjuda 
härjningen "halt". 
3. Underlåtande af hvarje utrotningsåtgärd i de redan starkt hemsökta be- 
stånden; öfverlämnande dessa åt sitt oafvisliga öde, d. v.s. kalätning genom nunnan. 
4. Före besluts fattande i fråga om limningen en grundlig undersökning af 
äggbeläggpingen.» 
Enligt författarens mening är alltså limning ett verksamt medel mot nunnan, 
utförd likväl efter hos oss använd metod, och icke på sätt i utlandet vanligen ägt 
rum, i det att härden där limmats, men periferien försummats, och de häraf vunna 
negativa resultaten häft förtroendet till all limning mot nunnan. Äfven i öfrigt 
sammanfalla författarens ofvan anförda regler fullkomligt med de af oss följda 
grundsatserna med undantag blott däraf, att från limningen icke undantagas tallbe- 
stånd, hvilket försiktigheten nog ock torde bjuda, enär det ingalunda är omöjligt, 
att nunnan på kontinenten är mer polyphag än hos oss och därför trifves väl äfven 
på tall. 
Synnerligen glädjande vore det naturligtvis för oss, om vid en eventuell ny 
nunnehärjning på kontinenten författarens regler konsekvent genomfördes och ledde 
till resultat, som i hufvudsak bekräftade hvad vi tro oss hafva efter mycken möda 
och stora kostnader vunnit i erfarenhet under striden mot nunnan. 
En sak, rörande hvilken emellertid förf. ställer sig alltför tviflande, är möjlig- 
heten af att kunna befordra spridning af flacheri bland larver; denna möjlighet kan 
dock anses vara konstaterad här hos oss. 
Beträffande en insektgrupp bland skalbaggarna, som i vårt land allt som oftast 
gör afsevärd skada och tillika gifvit anledning till olika uppfattningar i fråga om 
lefnadssättet, nämligen barkborrarna, uppgifver förf, bland annat, att de, hvilka an- 
gripa barrträd, företrädesvis äro sekundära skadedjur, som uppsöka sjukliga, vind- 
fällda, snöbrutna och afverkade träd, ehuru, ju mindre de angripna virkessortimen- 
ten äro, dess mera primär synes deras inbyggares karaktär vara, hvarför ock skada 
på gammal skog ofta begynner med angrepp af de arter, som anfalla trädkronan. 
Hafva emellertid barkborrar på grund af god tillgång på lämpliga fortplantnings- 
oo De stridiga iakttagelserna beröra, enligt hvad förf. på andra ställen framhåller, frå- 
gorna om följande hos oss såsom onödiga befunna åtgärder: härjningsområdets isolering ge- 
nom diken eller limsträngar, skyddsåtgärder för ungskog och limning af tallbestånd. 
