NOTISER. 51 
9. Ersättning åt kronojägare för delgifning af stämningar. 
10. Är lämpligt, att ståndskogslikvid utgår »in natura» mellan hemman, som hafva 
samma ägare, samt om så ej är, huru motarbeta detta? 
11. Böra icke särskilda åtgärder vidtagas för att freda stammen af det mindre vilda? 
Här nedan införes en sammanfattning af under förhandlingarne uttalade åsikter 
i ämnen af allmännare intresse. 
Som inledning till frågorna I och 2 uppdrog jägm. Nordlund en jämförelse 
mellan gamla och nya undermålighetslagen. De med den nya lagens trädande i 
kraft införda förändringarne voro emellertid föga ägnade att främja skogsvården 
samt försvårade i afsevärd grad bevakningen. Direktör Tallerstedt framhöll vikten 
af att äfven enskildes skogar indelades samt att sådana industrier komme till stånd, 
som kunde tillgodogöra sig den veka, oväxtliga skogen. Först med dessa bägge 
önskemåls uppnående kunde en verklig skogsvård bedrifvas i Norrbotten. Därjämte 
belystes, af jägm. Halldin, frågan om hvad en undermålighetsutsyning borde om- 
fatta. Detta spörsmål sönderfölle i två: Hvilka trädindivider böra utsynas och hur 
stor areal bör öfvergås med utsyning? — Träd hänförliga till någon af följande 
trenne kategorier ansågs böra utsynas: Torr skog samt den skadade skog, som inom 
ett fåtal år beräknas torka; oväxtlig skog, som bör borttagas och ersättas med 
växtligare bestånd samt hjälpgallringsvirke. Endast kategorien oväxtliga träd torde 
icke böra uttagas öfver hela arealen. Sådan afverknings omfattning borde grundas 
på för ändamålet företagen taxering och afverkningsberäkning eller annorledes be- 
gränsas, t. ex. med ledning af förefintlig karta. Det vore svårt ange någon norm 
för beräkningen af en dylik afverknings storlek, men framhölls äfven det oegentliga 
uti att företaga afverkning af oväxtlig eller trögväxande skog i obegränsad omfattning. 
De uppgifter angående älgstammens växlingar i styrka, som af de närvarande 
kunde lämnas, voro för ofullständiga för att läggas till grund för allmännare slut- 
satser i frågan. För att emellertid erhålla någon visshet härutinnan beslöts på 
öfverjägmästare Sjöbergs förslag att anställa räkning af ungefärliga antalet djur 
inom hvarje bevakningstrakt. Resultaten af dessa räkningar skulle hädanefter årligen 
inrapporteras till vederbörande öfverjägmästareexpedition. Om det alltså nu icke 
läte sig med säkerhet påvisas, att minskning i älgstammen redan inträdt, ansågs 
dock sannolikt, att älgarna inom en snar framtid skulle komma att decimeras på 
grund af en år från år allt starkare ökning i skyttarnes antal och ifver. Som ett 
verksamt och särskildt för öfre Norrland lämpligt medel häremot ansågs jaktpass. 
I fråga om afdikning framhölls af jägmästare Halldin inledningsvis vikten 
utaf att medelst laggdiken så noga som möjligt afskära vattentillförseln till den 
försumpade trakten. Diken genom sumpmarkens blötare delar blefve därigenom 
ofta obehöfliga, hvadan med upptagandet af dylika borde få anstå ett eller annat 
år, tills man kunde afgöra verkan af den första dikningen. Häremot påpekades 
under diskussionens gång risken med att dika för litet. Vårvattnet dämde då lätt 
igen de otillräckliga afloppen. Dessutom blefve det med den första afdikningen 
bundna kapitalet räntelöst intill dess kompletteringsdikning företoges, om ej dikes- 
nätet genast gjordes så pass fullständigt, att dikenas flertal redan från början kunde 
fylla sina olika uppgifter. Inledaren förklarade emellertid, att det endast voro de 
till sin betydelse tvifvelaktiga dikena, hvilkas upptagande han ville uppskjuta. 
e. Jägmästaren A. Velander redogjorde för i sydligare delar af Sverige samt 
utomlands gjorda erfarenheter vid försök att göra torrlagda sumpmarker skogbärande. 
På grund af olikhet i klimat samt i myrarnes beskaffenhet måste man dock iakt- 
taga största försiktighet vid tillgodogörandet här uppe af dessa erfarenheter, Som 
