FÖRSLAGET TILL SKYDDSSKOGAR INOM JÄMTLANDS LÄN. 65 
vid hvars uppstakande landtmätare och skogsmän af gammalt äga öfning 
och skicklighet, vore den lämpligaste. Vi ha följaktligen i detta fall 
konsekvent föreslagit rätliniga gränser, antingen, då så varit möjligt, 
mellan tvenne lätt fastställda punkter såsom en sjöände, en rågångs- 
krök o. d. eller ock i en viss kompassriktning. 
Skogens biologiska och 
tekniska beskaffenhet har så- 
lunda blifvit i stort sedt af- 
görande för utsträckningen 
af skyddsområdet, men ej 
för gränslinjens förlopp i 
detalj. 
Inom stora områden, 
exempelvis norr om Landö- 
sjön och kring Härjedalens 
Storsjö, ha emellertid, på 
grund af landskapets all- 
männa geografiska beskaf- 
fenhet och den däraf föl- 
jande = kulturutvecklingen, 
alla naturliga och konst- 
gjorda gränser dragits mer 
eller mindre vinkelrätt mot 
höjdkurvorna och därmed 
ock mot skogens småning- 
om skeende typförändring. 
Här måste emellertid 
skyddsskogsgränsen utsta- 
kas. Af ofvan angifna skäl 
ha härför föreslagits räta Fig. 5. Granskog under Fiskviken vid Landösjön. 
Offerdals s:n. Skogen, oväxtlig, laftäckt, växer på lik- 
linjer, afsedda att upphug- 
gas mellan lätt fastställda 
punkter i landskapet. Teo- 
retiskt vore det naturligen ' 
vida riktigare att med buktande linjer söka så nära som möjligt följa 
skogens fjälltyp, men i praktiken ställer sig saken väsentligen annorlunda. 
Svårigheter måste nämligen uppstå att i detalj fullt konsekvent och lik- 
artad mark, som bär tallskogen fig. 4. Höjd $—10 
m,, medeldiam. å brösthöjd 13 cm. (c. 5 eng. tum), 
ålder minst 150 år. — Förf. fot. 
formigt bestämma en dylik biologisk gräns, oafsedt att kostnaderna skulle 
blifva ofantligt stora, om skyddsskogarne skulle begränsas af dylika gränser. 
I ett fall har emellertid afvikelse skett från användandet af rät- 
liniga gränser, nämligen nedanför östra Härjedalens brant stupande fjäll. 
