12 GUNNAR ANDERSSON. 
Det kan naturligen här ej vara lämpligt att socken efter socken 
följa skyddsskogens begränsning, men för att läsaren må i någon mån 
lära känna, huru vi sökt lösa den i hvarje särskildt fall föreliggande 
praktiska uppgiften att bestämma skyddsskogsområdets omfattning, må 
här anföras ett par typiska exempel visande den metod, som blifvit 
följd. 
I det nordliga Jämtland, inom Frostvikens och Alanäs socknar, ha vi 
föreslagit, att skyddsskogsområdet må erhålla en bredd af ända till ung. 3 
mil. Mången skall helt säkert vid en blick på kartan fråga sig, huruvida 
detta verkligen kan vara af nöden, men undersöker man närmare de fy- 
siskt-geografiska förhållandena därstädes, skall man finna, att viktiga 
skäl kunna åberopas för förslaget. 
Först och främst må hänsyn tagas till det ganska nordliga läget, i 
det att området ligger på omkring 64 '/;? n. br. I nordväst reser sig 
en väldig mur af sammanhängande högfjäll, hvilka pläga sammanfattas 
under namnen Orrnäs-, Millestskog och Klumpfjällets fjälltrakter. De 
högre partierna inom dessa nå mellan 1,100—1,300 m. ö. h. Söder om 
den genombrottsdal, hvars botten intages af Ströms vattendal, höjer sig 
Murfjällstrakten, hvilken når upp till mer än 1,000 m. Inom de nu nämnda 
vidsträckta fjällområdena afkyles luften betydligt och kommer som en 
torr och kall fjällvind ned i skogsområdet SO därom. Detta har karak- 
tären af ett kulligt högland, hvars allmänna orografiska förhållanden 
kännetecknas däraf, att topparne nå 700—750 m., medan dalbottnarnes 
sjöytor mestadels ligga så högt som 4350—3500 m., såsom framgår af 
nedanstående siffror: 
Toppar. Sjöytor. 
Dobbsjoffalle 734 Mm. SER MELIKIKE acprsoss SLÖ. 103 
Iappsköjberg tt emore JOUSAENI rdr ANAR 
SVvanatjalll..s.....cc f2ANE Sten SJÖNG re 490 » 
UNOrEN alle EAA 748 >» Fågelvattnet ...... 381 » 
Midsommarfjäll... 729 » 
Hela omådet är därför att räkna till öfre barrskogsområdet och er- 
bjuder mycket vanskliga klimatiska förhållanden för barrskogen. TLägges 
därtill, att det består af hårda, kvartsitiska bergarter (gneiser, kvartsiter, 
sparagmiter; i SV. hörnet finnas dock lättvittrade graniter), hvilka gifvit 
upphof till en karg, näringsfattig jordmån, inses lätt, att de allmänna 
förutsättningarna för skogsväxten äro föga gynnsamma, enstaka smärre 
fläckar och dalgångar naturligtvis undantagna. Skogens utseende öfverens- 
stämmer också fullständigt härmed. Gränsen mellan klena, starkt björk- 
blandade bestånd och en kraftigare skogstyp sammanfaller äfven- 
