g/ 8 GUNNAR ANDERSSON. 
För att vid dessa åvägabringa någorlunda likformighet vore det 
önskvärdt, att ett möte nästa försommar anordnades, t. ex. i Dufed, där 
fjällskogarnas skötsel och grunderna för utstämplingarna diskuterades 
samtidigt med att gemensamma besök företoges i några af de mera 
typiska bestånden, såsom de vackra i trakten af Tännsjön, de mycket 
dåliga uppåt Anjan eller ned mot Ånnsjön. Kunde en sådan exkursion 
utsträckas från grantrakterna i västra Jämtland till någon af de typiska 
talltrakterna, såsom kring Hotagen eller i Härjedalen, vore detta så myc- 
ket bättre. Med stöd af de vid ett sådant möte vunna resultaten kunde 
sedan K. Domänstyrelsen fastställa vissa allmänna grunder för utstämp- 
lingarne. Härigenom öppnades en möjlighet till en visserligen primitiv 
men dock välsignelserik skogsvård i fjälltrakterna, hvilken ju dock är 
yttersta målet för lagen om skyddsskogar och innebär fördelar icke blott 
för det allmänna utan äfven för den enskilde skogsägaren. 
I. skogsgeografiskt hänseende kunna fjällskogarna inom Jämtlands 
län fördelas i tre hufvudområden. 
1. Norra tallområdet, sträckande sig från länets nordspets nedåt 
Landösjön. Här är tallen, om man undantager vissa inre fjälldalar, obe- 
stridligen det från skogsekonomisk synpunkt mest gifvande trädet. Det- 
samma är dock starkt hotadt af granen, hvilken allmänt förekommer 
men i regeln är af mycket dålig beskaffenhet. Här om någonstädes i 
vårt land kan det sägas, att granen, på stora områden innästlat sig på 
»tallmarker.» 
2. Mellersta granområdet utgöres af trakterna söderut ungefär 
från Landösjön till Galån i Ovikens s:n. Inom detta är tallen mestadels 
en stor sällsynthet och kan endast inom smärre områden, såsom vid 
vattendelaren mellan Anjan och St. Rensjön, sägas vara beståndsbil- 
dande. Den blir emellertid äfven här i jämförelse med annan fjällskog 
ganska vacker. Granen trifs uppenbarligen väl samt bildar i skyddade 
lägen och på lägre nivå öfver hafvet ofta vackra bestånd. 
3. Södra tallområdet omfattar i stort sedt Härjedalens fjäll- 
trakter; det utgöres af i allmänhet torra marker med en ofta förvånande 
vacker tallskog. Granen är traktvis rikligare för handen, men saknas i 
det närmaste inom stora områden, och tallen synes ha lättare än annor- 
städes inom länet att reda sig i kampen mot granen. 
Dessa stora olikheter i fjällskogens beskaffenhet stå uppenbarligen 
i det närmaste samband med bergbyggnaden och den däraf betingade 
olika markbeskaffenheten, men sannolikt också med klimatiska olikheter, 
