380 GUNNAR ANDERSSON. 
Det torde redan med säkerhet kunna påstås, att kulturer af gran 
eller tall, uppdragna efter sydnorrländskt och mellansvenskt frö, ej komma 
att gifva något resultat. Den erfarenhet, som de senaste åren i detta 
afseende blifvit vunnen, går i alldeles samma riktning, som de mera teore- 
tiska skälen. Däremot torde försök i ej alltför liten omfattning böra an- 
ordnas med sådana utländska barrträd, som inom tempererade medel- 
fuktiga bergstrakter gå högt till fjälls. En hithörande art, som 
Fig. 11. Granskog å Fiskbäcksrun under Enafors by, Åre scn i gränsen mot kalfjället. I för- 
grunden stubbar från äldre tiders afverkning; björkarne missformade af snötryck. — Förf. fot. 
synes lofvande, är den pyreneiska, rakstammiga formen af bergtallen. 
Däremot bör icke den sibiriska lärken, som är van vid ett torrt klimat 
med jämförelsevis varm och kort sommar, användas. De enda trakter, 
där denna med någon utsikt till framgång kunde försökas, vore syd- 
ligaste Härjedalens fjällmarker. 
Utstämpling inom öfversta fjällbandets granskogar torde endast 
undantagsvis böra få förekomma. Med den utomordentligt långa om- 
loppstid af uppskattningsvis åtskilligt öfver två hundra år, hvilken sko- 
gen — om man nu vill kalla den skog — inom detta har, är ökningen 
af timmerkvantiteten så ytterst ringa, att öfverskottet fullväl behöfs till 
