FÖRSLAGET TILL SKYDDSSKOGAR INOM JÄMTLANDS LÄN. 31 
husbehofsvirke för den visserligen glesa, men i förhållande till skogens 
produktionsförmåga dock afsevärda befolkningen här uppe. 
Det öfversta fjällbandets tallskogar äro från skoglig synpunkt vida 
bättre än granskogarna. (Figg. 7, 10,12.) Ända till tallbeståndens öfversta 
gräns finner man hos de- 
samma en någorlunda god 
stamform och ett utmärkt 
virke. Tillväxten är visserli- 
gen ringa men oftast ganska 
jämn, föryngringen ställer 
sig däremot inom skilda 
trakter rätt olika. I Härje- 
dalen iakttogo vi flerstädes 
ända upp i fjällbandet rätt 
god sådan, likaså på västra 
sidan af Torrön (fig. 12); 
och öfverallt, där ungtallar 
finnas, ha de vacker form 
och god tillväxt med hän- 
syn till såväl längd som 
tjocklek. Alldenstund tal- 
larna gifva det bästa mate- 
rialet för olika ändamål i 
husbehof och i medelåldern 
äro synnerligen begärliga 
för afverkning, blir den 
föryngringsdugliga tallen 
systematiskt uthuggen. . 
Fig. 12. Naturlig föryngring inom öfversta barrskogs- 
Vid utstämplingar 
bör därför all föryng- 
ringsduglig tall med 
regionen på c. 430 m. inom Lågsjö afradsland vid 
Torröns västra sida, Åre s:n. Ungtallarne 10— 2 m. 
höga. Beståndet växer på starkt försumpad mark, men 
yttersta omsorg Spa-  < träden äro icke för ty vackra och äga efter läget god 
ras, på det att de rester tillväxt. — Förf. fot. 
af tallbestånd, som finnas 
i tjällbandet, må kunna bli härdar för en förnyad utbredning af tal- 
len därinom. Ett förhållande, som traktvis i hög grad synes motverka 
tallarnas och tallbeståndens utveckling i de högre fjälldalarna, är deras 
stora känslighet mot klimatiska minima, som efter ett växlande antal år 
pläga återkomma. Den frostskada, som inom större delen af öfre Sve- 
rige våren 1903 härjat yngre tallbestånd, for sålunda hårdt fram i fjäll 
bandet. Den flertoppiga, buskartade tallform, som man här och hvar 
