34 GUNNAR ANDERSSON. 
vid utstämplingarna alldeles särskild uppmärksamhet här måste riktas 
på tillvaratagandet af hvarje möjlighet för tallen att utveckla och sprida 
sig, är själffallet, och i detta hänseende kommer skyddsskogslagen utan 
tvifvel att medföra betydelsefulla resultat. 
Inom Härjedalens vida tallskogsmarker torde de uppgifter som möta 
vara vida lättare att genomföra och utstämplingarna kunna bedrifvas på 
liknande sätt som vid en rationell vård af tallskogar i allmänhet. Den 
hittills bedrifna afverkningsmetoden har syndat i företrädesvis tvenne 
riktningar, dels genom att icke lämna lämpligt antal fröträd, dels genom 
uraktlåtandet att öppna nog stora föryngringsluckor i denna, ovanligt 
ljusbehöfvande skog; något som alltid blir följden af en dimensionsaf- 
verkning. Den starka gallring af skogen som redan skett är emellertid 
tillräcklig för att på en icke alltför torr mark släppa in granen i riklig 
mängd. Till ett par årtiondens ålder ser den vanligen synnerligen lof- 
vande ut, men sedermera ändras förhållandet, och då träden blifvit 
gamla, finner man, om icke förr, huru stor förlusten varit, att granen 
fått intaga tallens plats. Skogsvårdens uppgift blir därför gra- 
nens inskränkande till sådana marker, där den, äfven vid högre 
ålder, bibehåller sig frisk och välvuxen. 
Nu gifna antydningar om skyddsskogsbeståndens beskaffenhet och 
de uppgifter, som möta vid deras vård, äro af lätt insedda skäl alltför 
korta, för att gifva en fullständig inblick i deras mångformighet. De ha 
ej heller nedskrifvits i syfte att tjäna som rättesnöre för deras blifvande 
vårdare, utan uteslutande för att redan från början framhålla vikten af 
deras behandling efter enhetliga, målmedvetna synpunkter, som sorgfäl- 
ligt böra fullföljas. Först då kommer skyddsskogslagen att för Jämt- 
lands fjälltrakter vinna så stor betydelse, som densamma torde vara 
mäktig. 
