FRÅN 10905 ÅRS RIKSDAG. 101 
att sedan kungl. domänstyrelsen låtit verkställa saluvärdering å till för- 
säljning beslutade boställen, erbjudas desamma åt arrendatorn till inlösen för 
det åsatta värdet och med samma betalningsvillkor, som redan är stadgadt 
vid försäljning af kronodomäner, 
vill arrendatorn icke köpa egendomen till det åsatta priset, försäljes den- 
samma å offentlig auktion till den mestbjudande. 
Beslutas om egendoms styckning i lotter och densammas försäljning 
lottvis, erbjudes åt arrendatorn till inlösen för det åsatta värdet en af lotterna. 
Värdesättningen å skog och skogsmark, som salubjiudes till kronan. 
Hr Ad. Th. Carlheim-Gyllensköld (Andra Kammaren, motion n:r 50) föreslår, 
att Riksdagen ville besluta aflåtandet till Kungl. Maj:t af en skrifvelse 
med anhållan, att föreskrifterna vid taxering och värdesättning å den till 
Kungl. Maj:t och kronan salubjudna skog och skogsmark måtte undergå revi- 
sion i syfte, att enskilde säljares rätt blir mera tillgodosedd än hitintills. 
Fördelningen emellan de olika landstingsområdena af skogsvårdsafgifterna 
i riket. 
Hrr Ivan Svensson och Car! Burén (Andra Kammaren, motion n:r 42) 
påpeka, huru olämplig föreskriften för exportör att angifva varans ursprungs- 
ort är ur praktisk synpunkt, då de i angifningsinlaga till tullmyndighet skola 
meddela uppgift om afverkningsortens belägenhet för den exporterade varan. 
De framhålla också, att en stor del af det virke, som exporteras från det 
inre af landet, först försändes till exportörernas brädgårdar, där samman- 
blandas med virke från andra orter och sedan efter längre eller kortare för- 
varingstid skeppas i olika poster. Redan i detta fall torde det vara hart när 
omöjligt för en exportör att meddela någon som helst uppgift om den vid 
ett visst tillfälle exporterade varans ursprungsort, och än mera gäller detta, 
då ett sågverk eller en trämassefabrik, som försetts med råvirke från ett flertal 
olika landstingsområden, antingen själf exporterar eller utgör en af mellan- 
händerna emellan afverkaren och exportören. Då sålunda praktiska svårig- 
heter — för att icke säga omöjligheter — uppstå att vinna säker utredning 
om huru mycket af de exporterade varorna faktiskt härrör: från hvarje lands- 
tingsområde, föreslå motionärerna, att till grund för fördelningen skall läggas 
den inom hvarje landstingsområde befintliga arealen af enskildes afgiftsskyl- 
diga skogar. Invändningen att med en sådan delningsgrund ett län med rik 
skogstillgång och större virkesexport blir lidande på ett annat län, hvars 
skogar endast i mindre mån lämna möjlighet till export, bemöta motionä- 
rerna därmed, att i en rikssak såsom denna det icke bör i någon mån in- 
verka, att till en början en del af riket får vidkännas att lämna bidrag till 
en annan del. Efter hand kommer äfven denna olägenhet att utjämnas. 
På grund af hvad ofvan framhållits, hemställa motionärerna, 
att Riksdagen måtte i underdånig skrifvelse till Kungl. Maj:t anhålla om 
stadgande i motionens syfte angående fördelningen emellan de olika lands- 
tingsområdena af skogsvårdsafgifterna i riket. 
