108. RÄTTSFALL. 
RÄTTSFALL. 
1. Åtal för det genom försummelse i vården om kreatur dessa inkommit 
å kronopark. 
Vid tre olika tillfällen under åren 1900 och 1901 hade å Böda kronopark å 
Öland inkommit nötkreatur, tillhöriga hemmansägaren N. J. Nilsson i Melby, näm- 
ligen den 2 september 1900 en ko, i slutet af oktober eller början af november 1901 
4 ungnöt och den 20 juni 1901 4 oxar. 
Å tjänstens vägnar yrkade i anledning häraf jägmästaren C. G. Fridman vid 
Ölands norra Mots häradsrätt ansvar å Nilsson för dels försummelse i vården af Nils- 
son tillhöriga kreatur, hvarigenom dessa vid de två första af ofvannämnda tillfällen 
inkommit i kronoparken, dels ock för det Nilsson berörda 20 juni 1901 uppsåtligen 
insläppt kreatur å kronoparken. 
Efter det Nilsson bestridt åtalet, ogillade häradsrätten den 5 maj gj åtalet, 
enär mot Nilssons bestridande icke af åklagaren styrkts, att Nilsson med uppsåt å 
kronoparken fast kreaturen eller genom underlåten vård om desamma, vållat, 
att de inkommit å kronoparken. 
Göta Hofrätt fann enligt utslag den 19 november 1902 visserligen Nilsson icke 
mot sitt bestridande vara förvunnen att hafva den 20 juni 1901 å ifrågavarande krono- 
park med uppsåt olofligen insläppt 4 oxar, men däremot utredt, att Nilsson genom 
försummelse i den honom åliggande vården om sina kreatur vållat, att såväl den 
20 juni Igor som den 2 september 1900 och i slutet af oktober eller början af 
november 1901 Nilsson tillhöriga kreatur olofligen inkommit å kronoparken och 
dömde Nilsson, jämlikt 24 kap. 9 $ strafflagen att för hvad han sålunda låtit komma 
sig till last böta 25 kronor. 
Högsta domstolen yttrade i utslag der 30 september 1904, att ehuru det finge 
anses utredt, att de Nilsson tillhöriga kreatur, som en dag i slutet af oktober eller 
början af november 1901 anträffats å Böda kronopark, dit inkommit i följd af brist- 
fällighet å hägnad, hvars underhåll ålegat kronan såsom ägare af kronoparken, likväl, 
och som Nilsson ej, såvidt uppgifvet vore, tillsagt jägeribetjäningen att afhjälpa 
nämnda bristfällighet, hvilken enligt hvad Nilsson själf förmält längre tid förefunnits 
samt har vid sådant förhållande, jämlikt 22 8 i Kungl. förordn. om stängselskyldig- 
het m. m. den 21 december 1857 ej ägde att till sitt fredande åberopa hägnadens 
beskaffenhet, utan enligt lag borde anses hafva genom försummelse i vården om 
kreaturen vållat, att desamma å kronoparken inkommit, alltså och då på grund af 
hvad i målet förekommit försummelse måste anses ligga Nilsson till last jämväl i 
afseende å vården af de kreatur som den 2 september 1900 och den 20 juni 1901 
anträffats å kronoparken, funne Högsta domstolen skäligt fastställa det slut, hvartill 
Hofrätten kommit (således bötesansvaret). 
I detta sammanhang torde, enär olika meningar yppats rörande bevisskyldig- 
heten med afseende å förpliktelsen att hägna i rågång mellan ägor, böra meddelas 
följade 
2, Tvist om skyldighet att ersätta skada, som en persons hemdiur giort å 
en annans åker. 
O. Tropp instämde W. Boltenstern till Luggude Häradsrätt med yrkande om 
ersättning för skada, som Boltenstern tillhöriga kreatur, hvilka olofligen inkommit 
